ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 р.	Справа № 440/9700/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, повний текст складено 09.08.23 року) по справі № 440/9700/23
за позовом             ОСОБА_1  
до    Головного управління ДПС у Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7806-51/1306; 
- зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про нарахований податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 10511,66 грн.
Обґрунтовуючи позов, зазначив, що є адвокатом,  доходу від адвокатської діяльності не отримує, з 29.05.2019 працює на посаді юрисконсульта у ТОВ «АВМ АМПЕР» , який сплачує за нього  єдиний внесок , що виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність. Окрім цього, позивач зазначив, що по спірним правовідносин відповідачем раніше була прийнята податкова вимога від 21.04.021, яка за наслідками судового оскарження  рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №440/4623/21, яке було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022, податкова вимога ГУ ДПС у Полтавській області на суму 10 511,66 грн. №7806-51/1283 від 21.04.2021 була визнана протиправною та скасована.
Проте відповідач безпідставно повторно склав спірну вимогу, на підставі не відкоригованих даних інтегрованої  картки платника податку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2023 №Ф-7806-51/1306.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі №440/4623/21 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7806-51/1283 від 21.04.20221 скасовано. При цьому, вищевказані судові рішення не містять вимог зобов`язального характеру до ГУ ДПС у Полтавській області щодо внесення змін в інтегровану картку платника ОСОБА_1 щодо вилучення інформації про борг (недоїмку) з єдиного внеску.
Таким чином, оскільки в інтегрованій картці платника податку за позивачем рахується заборгованість, що виникла в результаті несплати єдиного внеску, а тому податковим органом на підставі, в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, правомірно сформовано оскаржувану вимогу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в цій частині, без змін.
Разом з цим, зазначив, що саме по собі визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги відповідача без зобов`язання його внести зміни до інтегрованої картки платника податків не в повній мірі, а лише частково відновлює порушені права та інтереси позивача, у зв`язку з чим просив рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1  має право на заняття адвокатською діяльністю, згідно свідоцтва серії ПТ №1411 від 25.06.2014, з 05.07.2019 перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ Кременчуцького управління ГУ ДФС у Полтавській області як платник єдиного внеску (а.с. 23,28).
З 24.10.11 до 23.08.18 позивач працював юрисконсультом в ТОВ " АВМ АМПЕР",  з 27.08.2018 по 24.05.2019 ОСОБА_1 був слухачем Національної школи     суддів України; з 29.05.2019 прийнятий на посаду юрисконсульта в ТОВ "АВМ АМПЕР" де і працює на цей час , що підтверджується даними трудової книжки  (а.с. 40-42).
Податковим органом  відносно позивача складена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 10 511, 66 грн.  від 21.04.2021 № Ф-7806-51/1283 .
Не погоджуючись із вимогою позивач оскаржив її до суду, за наслідками чого рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022, у справі № 440/4623/21 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 № Ф-7806-51/1283 видану ОСОБА_1 (а.с.14 -25) 
Проте, 16.06.2023 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7806-51/1306, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 10 511,66 грн (а.с. 8).
Не погодившись із вказаною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період позивач був найманим працівником, застрахованою особою, а тому обов`язком зі сплати єдиного внеску наділений роботодавець.
Разом з цим, відмовляючи у  зобов`язанні ГУ ДПС у Полтавській області здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , шляхом виключення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 10511,66 грн., суд першої інстанції виходив з передчасності вимог .
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають Податковий кодекс України та Закон України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі- Закон № 2464-VI).
Відповідно до п.п 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Підпункт 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Поряд із цим, за п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Водночас, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
З аналізу вказаних правових норм Податкового кодексу України та Закону №2464-VI вбачається, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності, і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.
Колегією суддів, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, згідно яких особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Колегією суддів встановлено, спірні правовідносини щодо  відсутності у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок  у випадку сплати його роботодавцем вже були  предметом судового розгляду, за наслідками чого визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-7806-51/1283 ГУ ДПС у Полтавській на суму 10  511,66 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 440/4623/21 (а.с. 14-18), яке набрало законної сили згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 (а.с.19-25).
Проте, незважаючи на скасування податкової вимоги на суму 10 511,66 грн. , податком органом на підставі відомостей інтегрованої картки платника  16.06.2023 ГУ ДПС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7806-51/1306 на суму 10 511,66 грн. (а.с. 8).
Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку суми боргу, заборгованість ОСОБА_1 за вищезазначеною вимогою складається з визначеного податковим органом зобов`язання зі сплати єдиного внеску за період з 20.01.2020 року по 19.01.2021 року. (а.с.61-65)
Разом з тим, з 29.05.2019 по цей час позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ “АВМ АМПЕР”, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 35-42), та єдиний внесок за період з 20.01.2020 року по 19.01.2021 року сплачений роботодавцем, що підтверджується копіями довідок про доходи за 2020, 2021 роки (а.с. 31-32).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано доказів здійснення ОСОБА_1 адвокатської діяльності та отримання доходу у період з 20.01.2020 року по 19.01.2021 року, а також доказів на спростування висновків суду про сплату роботодавцем за найманого працівника ОСОБА_1 єдиного внеску в цей період.
Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою, яка не здійснювала прибуткову діяльність.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Отже, за наведених вище мотивів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що нарахування позивачу ЄСВ за період з 20.01.2020 по 19.01.2021 є безпідставним, відтак, нарахування недоїмки в сумі 10 511,66 грн. є протиправним, а тому оскаржувана вимога підлягає скасуванню, а позовні вимоги, в цій частині, задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми матеріального чи процесуального права.
Доводи позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо необхідності скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`зання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача шляхом виключення інформації про нарахований податковий борг зі сплати ЄСВ в розмірі 10 511,66 грн. і в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянт не висловлював незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Натомість, колегія суддів зауважує, що вказані доводи свідчать про часткову незгоду позивача з рішенням  суду першої, що може бути підставою для її оскарження.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 по справі № 440/9700/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  06.11.2023 року