У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2023 року
м. Київ
справа №274/6937/20
провадження №51-7536ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2014 року визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року відмовлено засудженому в поновленні строку на апеляційне оскарження вказаного вироку місцевого суду і повернуто подану ним апеляційну скаргу.
Засуджений подав касаційну скаргу на зазначену ухвалу апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в апеляційному суді.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додане до неї судове рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 395 КПК встановлено, що апеляційна скарга на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру може бути подана протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно зі ст. 117 КПК пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду. 
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як вбачається з ухвали апеляційного суду, своє рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суд апеляційної інстанції мотивував тим, що ОСОБА_4 отримав копію вироку 03 грудня 2020 року в день його проголошення, що підтверджується розпискою в матеріалах кримінального провадження. В резолютивній частині вироку суд першої інстанції роз`яснив порядок та строки апеляційного оскарження вироку. 
Суд вказав, що засуджений подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження вироку від 03 грудня 2020 року лише 14 квітня 2023 року, тобто через 2 роки 7 місяців після проголошення вироку. 
Посилання засудженого як на підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку через довготривале перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хронічними хворобами суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки відповідно до листа в.о. начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» ОСОБА_5 №3/1877 від 22 серпня 2023 року згідно з особовою справою засуджений ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в стаціонарних закладах лише двічі, а саме - з 22 листопада 2019 року по 13 грудня 2019 року (тобто до постановлення оскарженого вироку, що не береться до уваги) та з 17 травня 2023 року по 05 червня 2023 року.
У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_4 мав можливість своєчасно звернутись з оскарженням вироку суду першої інстанції у передбачені кримінально процесуальним законодавством порядку та строки, а наведені засудженим обставини про причини тривалого пропуску процесуального строку є необ`єктивними.
Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 травня 2021 було відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року.
Таким чином, апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу  ОСОБА_4 у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись пунктом 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3