ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/2774/23	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох неповнолітніх дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік);
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік в кількості 30 днів та грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаних соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік);
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при звільненні позивачу було виплачено грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення та протиправно не було передбачено виплату грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік). На звернення до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік) позивач отримала лист про відмову у зв`язку з відсутністю підстав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року позовну заяву задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. В обґрунтування правової позиції посилається на постанову Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі № 808/2122/18. Апелянт зазначає, що позивач у встановленому порядку наказ про звільнення від 31.12.2022 № 2007 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, не оскаржував, доказів протилежного до суду не надав. Таким чином, на думку апелянта, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористану частину відпустки за 2021 рік є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260. Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Вказує, що таку ж правову позицію обрав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2020 року у справі № 808/2122/18.
У відповіді на апеляційну скаргу позивач зазначає, що Одеський окружний адміністративний суд прийшов до справедливого висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.   Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19, від 30.11.2022 року у справі № 640/85/20. Позивач вказує, що вона має право на отримання грошової компенсації за невикористані 40 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, а апелянт протиправно її не виплатив. З огляду на зазначене, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, у задоволенні вимог в апеляційній скарзі апелянта відмовити.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0008643), старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка перебувала на посаді на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника капітана поліції ОСОБА_2 (0040507), звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) з 31 грудня 2022 року.
В наказі від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 25 років 04 дні; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби -25 років 04 дні; усього для призначення пенсії - 25 років 04 дні.
Також, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» передбачено виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення.
Позивачка 01.02.2023 року звернулася до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).
Листом від 06.02.2023 року Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило позивачку, що правових підстав для нарахування ти виплати грошової компенсації за невикористані 70 діб відпустки немає.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки, звернулась до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік, крім того, оскільки позивач не використовувала щорічно додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів з 2016 року по 2019 рік як жінка, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років, тому вона при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за ці невикористані 40 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, проте відповідач протиправно їх не виплатив.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Згідно з п. 8 Розділу ІІІ «Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
  Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002  в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої  статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників -  КЗпП України.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено  Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у  статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої  статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями  Закону України «Про Національну поліцію»  і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи  КЗпП України  і  Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до частини першої  статті 24 Закону України «Про відпустки»  і частини першої  статті 83 КЗпП України  у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Таким чином, Верховний Суд у справі №160/10875/19 дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
У справі №160/10875/19, Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 640/85/20.
Як встановлено судами, згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.09.2022 року № 1593 о/с ОСОБА_1 було надано частину невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік, тривалістю 15 календарних днів, з 03.10.2022 року до 17.10.2022 року, при цьому також зазначено, що невикористаними за 2021 рік необхідно вважати 15 календарних днів основної та 15 календарних днів додаткової відпусток.
Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік, проте відповідач протиправно її не виплатив.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції, що діяла протягом 2016-2019 років) жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є матір`ю двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23, 24).
Тобто, вірним є висновок суду першої інстанції, що у період роботи в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області з 2016 року по 2019 рік позивач мала право на отримання щорічно додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів.
За таких обставин, оскільки позивач не використовувала щорічно додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів з 2016 року по 2019 рік як жінка, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років, тому вона при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за ці невикористані 40 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, проте відповідач протиправно її не виплатив.
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік), зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).
Посилання апелянта на те, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористану частину відпустки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 31.10.2022 р. у справі № 241/2229/20 є безпідставним, оскільки обставини в даній справі не є тотожними обставинам, які були предметом розгляду в тій справі. 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик