Номер провадження: 22-ц/813/7087/23 
Справа № 522/22761/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіт-Капітал», відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Абухіна Р.Д. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіт-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                       в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивувало тим, що 18 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено Договір № 93829697000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі- Кредитний договір), згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 40 000 грн шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок відповідача терміном користування до 18 травня 2021 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити нараховані проценти за користування кредитом щомісячно із розрахунку 55 % річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін сплатити 62 % річних, а також інші платежі в порядку, строки та на умовах, передбачених цим Договором. 
Посилаючись на те, що він як кредитор свої зобов`язання з надання позичальнику кредитних коштів виконав, що підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника ОСОБА_1 , який не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом та проценти за користування кредитом та інші платежі, в результаті чого станом на 27 грудня 2018 року виникла заборгованість, позивач Акціонерне товариство “УкрСиббанк” просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 198 грн 39 коп, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 34 614,01 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом – 6574, 06 грн; заборгованість зі сплати комісії у розмірі 500 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 180,54 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 326,57 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати комісії у розмірі 3,21 грн; стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 522/22761/18.
За заявою відповідача ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2022 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року скасоване.
27 лютого 2023 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не надано доказів надання йому кредиту у визначеному розмірі, як і не надано доказів невиконання ним зобов`язань. Також зазначає, що позивачем не надано доказів видачі йому картки та вказав про неможливість одночасного стягнення трьох видів пені, та на відсутність письмових умов кредитування. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року до участі у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залучено правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіт -Капітал».
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 42198,39 грн у тому числі:
- 34614,01 грн - за кредитним договором у розмірі,
- 6574,06 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом,
- 500 грн - заборгованість зі сплати комісії,
- 180,54 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованість за кредитом,
- 326,57 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами,
- 3,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати комісії.
Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводами апеляційної скарги є те, що ним здійснено повне погашення заборгованості у розмірі 42 520 грн, які не були зараховані позивачем в рахунок погашення тіла кредиту, про що ним було зазначено в заяві про перегляд заочного рішення суду у справі, однак помилково оригінали квитанцій про сплату відповідних сум до заяви долучено не було і про наведені обставини він дізнався лише після проголошення рішення суду 14 червня 2023 року під час ознайомлення з матеріалами справи, оскільки був впевнений в їх наявності в матеріалах справи. 
Вважає, що суд першої інстанції не врахував недоведеність позивачем заявленого розміру заборгованості, оскільки відсутності в матеріалах справи виписки з рахунку клієнта надані позивачем розрахунки заборгованості, які не є первинними бухгалтерськими документами, не можуть бути належними доказами видачі йому суми кредиту.
Вказує, що зарахування до суми основного боргу процентів та штрафних санкцій, нарахування надмірних відсотків за прострочення виконання зобов`язання на всю суму боргу (а не тільки тіло кредиту) у різних розмірах 55 % і 65 % та їх включення у позові до тіла кредиту для приховання їх реального розміру від суду, не відповідає засадам цивільного законодавства та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а також позивачем допущено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом включення несправедливих умов договору, з якими він не мав можливості ознайомитися, а надані позивачем Правила (договірні умови) споживчого кредитування з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовими договору.
Також посилається, на те, що стягнення з нього трьох видів пені по суті є потрійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов`язання, в той час як всупереч ст. 547, 549 ЦК України умови про розміри неустойки та штрафи не були погоджені сторонами у письмовій формі, а наданий позивачем Витяг з Правил (договірних умов) споживчого кредитування є документом виданим в односторонньому порядку і не містить підпису позичальника щодо погодження відповідних умов кредитування та ознайомлення з ними. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 42 198,39 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд, керуючись ст. 526, 549, 551, 625, 1050, 1054 ЦК України, встановивши факт порушення умов кредитного договору та наявність заборгованості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 42198,39 грн.
З таким висновком суду апеляційний суд погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір № 93829697000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 40 040,04 грн, з яких 40 000 грн на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача та 40,04 грн на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування.
Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку N 1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 18 травня 2021 року (пункт 3.5 Договору).
Розмір ануїтентного платежу становить 2 117 гривень 00 копійок, розмір останнього ануїтентного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів (пункт 3.6 Договору).
Ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 18 числа (включно) кожного місяця (пункт 3.5.1.).
Процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 55 % річних (пункт 3.8 Договору).
За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 62,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись напрострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості (пункт 3.9 Договору).
Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку N 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною (пункт 3.11 Договору) та який підписаний відповідачем.
Як зазначено у п. 1.2 Кредитного договору, правила після підписання Сторонами Договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в Правилах. 
До кредитного договору банк додав зміни до Правил (договірних умов), які позивач вважає частиною договорів щодо банківського обслуговування клієнтів АТ "Укрсиббанк", надруковані у виді оголошення на сайті www.ukurier.gov.ua. (а. с. 18-20).
ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання належним чином, порушуючи строки сплати щомісячних платежів та процентів за користування кредитом або сплачуючи їх не в повному обсязі, тим самим допускаючи порушення умов Кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 27 грудня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 42 198,39 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 34 614,01 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 6574,06 грн; заборгованість зі сплати комісії у розмірі 500 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 180,54 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 326,57 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати комісії у розмірі 3,21 грн.
Вказане підтверджується наданими позивачем довідками-розрахунками вказаних заборгованостей та рухом по рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 
11 листопада 2018 року ОСОБА_1 надіслано вимогу ПАТ "УкрСиббанк" від 06 листопада 2018 року за вих. N 23-1-02/1442, відправлення якої підтверджено копією Списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих N 1733 та копією фіскального чеку АТ "Укрпошта" від 11 листопада 2018 року.
ОСОБА_1 повідомлено про наявність заборгованості за кредитом станом на 05 листопада 2018 року та пред`явлено вимогу про її сплату протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення та попереджено, що у випадку неусунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, банк вимагає виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме погашення заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплата нарахованих процентів, що разом становить 38 239,27 грн (а. с 27).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання відповідачем як боржником умов кредитного договору на користь позивача як позичальника, оскільки не оспорюючи факт отримання кредитних коштів, відповідач не визнає розмір визначеної позивачем заборгованості, порядку її нарахування, одночасно посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних доказів видачі йому кредитних коштів, зокрема, виписки за особовим рахунком позичальника та повну сплату ним позичених коштів.
Переглядаючи рішення суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (стаття 551 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги про недоведеність банком належними доказами, якими мають бути лише первинні фінансові документи, факту надання йому кредитних коштів, не спростовують правильних висновків суду про встановлення такого, оскільки виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі та здійснення видачі кредитних коштів підтверджується доданою до позовної заяви випискою по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 41).
Так, виписка по рахунку клієнта  є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.
До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.
Сам відповідач підтверджує сплату ним кредитних коштів, заперечуючи лише проти наявності заборгованості.
При цьому, і порушення засад цивільного судочинства диспозитивності та змагальності сторін, відповідачем не заявлено будь-яких клопотань про витребування у позивача доказів, які б на його думку могли спростувати позовні вимоги Банку.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом відповідачем не спростований, і з ним погоджується колегія суддів щодо наявності заборгованості по тілу кредиту в сумі 34 614,01 грн та 6574,06 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. 
Щодо доводів відповідача стосовно різного розміру процентів у розмірі 55% і 62 %, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування відсотків у відповідності до умов п. 3.8. та 3.9. Кредитного договору, якими встановлені різні правові підстави їх стягнення.
Підвищена відсоткова ставка застосована позивачем лише у разі виникнення простроченої заборгованості, оскільки Додатком № 1 до Договору встановлене щомісячне погашення кредиту, якого відповідач не дотримувався.
Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, передбачені п. 3.9 проценти нараховані в межах строку дії договору, який з урахуванням дати надіслання відповідачу вимоги про усунення порушень умов кредитного договору закінчився 22 грудня 2018 року (11.11.2018+41 день), а заборгованість за процентами нарахована по 18 грудня 2018 року (а.с. 35-37). 
Крім того, станом на час розгляду справи судом першої інстанції термін кредитування відповідача закінчився.
Намагання відповідача довести повну сплату ним тіла кредиту також є помилковим, оскільки надані ним до апеляційної скарги квитанції про сплату кредитних коштів узгоджуються з розрахунком позивача, який зараховував їх як на погашення процентів, так і тіла кредиту. Натомість, стверджуючи про неврахування наданих ним платежів, відповідач не зазначив жодного випадку, коли б таке мало місце, не навів своїх розрахунків, які б свідчили про повне виконання ним своїх зобов`язань перед Банком.
Натомість надані Банком розрахунку, у тому разі і зарахування сплачених відповідачем коштів, про що свідчать надані ним квитанції, ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору, а твердження відповідача про повну сплату ним тіла кредиту шляхом складення сплачених сум не узгоджуються з умовами кредитного договору та не враховують допущені ним прострочення виконання зобовязаня.
Щодо заборгованості за комісією, то колегія суддів зазначає, що умова про сплату комісії за кредитним договором укладеним до 13 січня 2006 року може бути визнана судом недійсною.
Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21 ЗУ “Про захист прав споживачів” у редакції, чинній до 13 січня 2006 року).
Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ “Про банки та банківську діяльність”, частини першої статті 21 ЗУ “Про захист прав споживачів” у редакції, чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 509 ЦК України може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 постанови у справі №363/1834/17).
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після 10 червня 2017 року, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а відповідач не висував таку позовну вимогу як визнання недійсними умов укладеного між ним та Банком Додатку № 1 до Договору , яким погоджено сплату комісії, то також наявні підстави для задоволення такої позовної вимоги Банку.
У той же час, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача пені, оскільки всупереч ст. 547, 549 ЦК України умови про розміри неустойки та штрафи не були погоджені сторонами у письмовій формі, а наданий позивачем Витяг з Правил (договірних умов) споживчого кредитування є документом виданим в односторонньому порядку і не містить підпису позичальника щодо погодження відповідних умов кредитування та ознайомлення з ними, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» мають мінливий характер і повністю залежать від однієї із сторін, відповідачем не надано доказів того, що саме ці умови розумів та сприймав як частину кредитного договору відповідач, оскільки відсутні докази його підписання таких Умов, то вони не є складовою кредитного договору між сторонами, а, отже, і нарахування пені не ґрунтується на умовах такого договору.
Відсутність доказів про зарахування частини сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості з пені не впливає на загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 . 
Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в наведеній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позові.
В іншій частині рішення суду як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
У відповідності до вимог ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат, зменшивши розмір стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору за подання позову пропорційно задоволеному розміру позовних вимог з 1762 грн до 1740,70 грн (41688,07 х 1762 : 42198,39), та з урахуванням задоволеної частини вимог за апеляційною скаргою, за подання якої відповідачем сплачено 2643 грн, з позивача на користь відповідача належить до стягнення 34,35 грн. Тому шляхом взаємозаліку з відповідача на користь позивача до стягнення належить 1740,70 – 34,35 = 1706,35 грн.
Тому в частині судових витрат рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору з 1762 грн до 1706,35.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року в частині стягнення пені з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 180,54 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованість за кредитом, 326,57 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 3,21 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Змінити рішення суду в частині судового збору, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору з 1762 грн до 1706,35.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 14 листопада 2023 року.

Судді:                                                                 М.В. Назарова 

                                                                               Ю.П. Лозко

                                                                               В.В. Кострицький