ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 р. 	Справа № 520/4685/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 (суддя Сагайдак В.В.; м. Харків) по справі № 520/4685/23
за позовом   ОСОБА_1     
до  Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області,  Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області   
про стягнення суми допомоги на оздоровлення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (надалі також - відповідач1, ТУ ДСА у Харківській області),  Державної судової адміністрації України (надалі також  - відповідач2, ДСА України), в якому просила суд:
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у сумі 78825 (сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень нуль копійок) за період роботи з 22.04.2020 р. по 22.04.2021 р. у розмірі посадового окладу на день (22.03.2021 року) надання щорічної основної відпустки;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 гривень, сплачений згідно квитанції від 28.02.2023 року № 13.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення   у суму 78825 (сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень нуль копійок) за період роботи з 22.04.2020 р. по 22.04.2021 р. розмірі посадового окладу на день (22.03.2021 року) надання щорічної основної відпустки.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків, 61050, код ЄДРПОУ26281249), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ) суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. ( одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
ТУ ДСА у Харківській області не погодилось з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 у справі № 520/4685/23 і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що щорічна основна відпустка судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Маньковській О.О. надавалась в 2021 році частинами, а саме: наказами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 № 02-04/41, 21.05.2021 № 02-04/128, від 05.07.2021 № 02-04/170, від 12.10.2021 № 02-04/242. Однак, в жодному із перерахованих наказів надання допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді ОСОБА_1 не було зазначено. Також в копіях заяв судді Маньковської О.О., які слугували підставою надання вищевказаних наказів, волевиявлення останньої щодо надання допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу не вказано. Вважає, що оскільки нарахування будь-яких виплат здійснюється територіальним управлінням ДСА лише на підставі відповідних наказів місцевих судів міста Харкова та Харківської області, які є первинними документами бухгалтерського обліку господарських операцій, а Комінтернівський районний суд м. Харкова не видав та не направив для виконання територіальному управлінню наказ про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 із виплатою допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, то належним відповідачем у цій справі повинен бути Комінтернівський районний суд м. Харкова. 
Крім того, відповідач-1 посилається на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду викладених у постанові від 04.03.2020 по справі № 813/2559/18 стосовно того, що подією, у зв`язку з якою призначається матеріальна допомога на оздоровлення, є щорічна основна відпустка та підставою нарахування допомоги - є заява та наказ. Стверджує, що  ані заявою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Маньковської О.О., ані наказом Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 № 02-04/41 «Про надання частини щорічної відпустки ОСОБА_1 » не зазначено про виплату грошової допомоги у розмірі посадового окладу до щорічної основної відпустки. Територіальне управління не може самостійно чи на власний розсуд нарахувати та виплатити таку грошову допомогу. Окрім того, відпустка, яка передбачалась відповідно до наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 № 02-04/41 використана суддею Маньковською О.О., а тому надати коштів допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки (відповідно до наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.2023 № 02-04/14) яка вже відбулася є неможливим.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Судом встановлено, що на підставі Указу Президента України від 13.05.2008 №432/2008 ОСОБА_1 була призначена суддею Краснодонського міськрайонного суду Луганської області.
Постановою Верховної Ради України від 16.05.2013 № 248-VIІ Маньковську Олену Олексіївну обрано безстроково суддею Краснодонського міськрайонного суду Луганської області.
Указом Президента України від 07.04.2015 №203/2015 позивач переведена на посаду судді Комінтернівського районного суду м. Харкова.
На підставі заяв щодо надання щорічної основної відпустки, наказами Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04.03.2021 №02-04/41, від 21.05.2021№02-04/128, від 05.07.2021 №02-04/170, від 12.10.2021 №02-04/242 позивачу надавалась щорічна основна відпустка частинами за період роботи з 22.04.2020року по 22.04.2021 рік, а саме - з 22.03.2021 по 05.04.2021 року, з 07.06.2021 по 22.06.2021року, з 19.07.2021 по 09.08.2021 року, та тривалістю 1 календарний день 12.10.2021 року відповідно. При цьому допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу до щорічної основної відпустки судді - вона не отримувала й при складанні заяв про надання вказаних частин відпустки позивачем не зазначалось, оскільки вважала, що таку допомогу зможе отримати в будь-який час.
12 січня 2023 року позивач звернулась з заявою на ім`я Голови Комінтернівського районного суду м.Харкова щодо надання допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу до щорічної основної відпустки за період роботи з 22.04.2020року по 22.04.2021 року, оскільки така відпустка була використана згідно з наказом Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04.03.2021 року №02-04/41 з 22.03.2021 по 05.04.2021 року.
Головою Комінтернівського районного суду м. Харкова 07.02.2023 року виданий Наказ від №02-04/14 щодо надання позивачу за період роботи з 22.04.2020 року по 21.04.2021 року допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу до щорічної основної відпустки, яка наказом Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 року №02-04/41 надавалась з 22.03.2021 по 05.04.2021 року.
13.02.2023 на ім`я Голови Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла відповідь.
Так, листом Відповідача - ТУ ДСА у Харківській області №02-29/239/23 від 13.02.2023року у виплаті допомоги на оздоровлення позивачу відмовлено, посилаючись на те, що виплата допомоги на оздоровлення здійснюється в межах бюджетного кошторису, при цьому враховується виплата лише однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік. Також зазначили, що згідно з положеннями ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» й не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього дня іншого бюджетного періоду, згідно положень ч. І ст.57 Бюджетного кодексу України, Казначейство України закриває всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету.
Не погоджуючись з вказаним позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушеного права позивача на виплату йому як судді при наданні щорічної оплачуваної відпустки, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.
Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні й святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд на час виникнення заявлених спірних правовідносин визначає Закон України від 20.06.2020 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VIII).
Згідно з ч.5 ст.48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується: 1) особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; 2) недоторканністю та імунітетом судді; 3) незмінюваністю судді; 4) порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення; 5) забороною втручання у здійснення правосуддя; 6) відповідальністю за неповагу до суду чи судді; 7) окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; 8) належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; 9) функціонуванням органів суддівського врядування та самоврядування; 10) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту; 11) правом судді на відставку.
Відповідно до ч.ч.6, 7 вказаної вище статті Закону №1402-VIII органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Згідно зі ст.136 Закону №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Отже, виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним Законом.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.12 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.
Приписи статей 45, 130 Конституції України, статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога на оздоровлення є елементом гарантій конституційного права судді на відпочинок та належного матеріального забезпечення.
Водночас право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку. Аналогічні ознаки властиві допомозі на оздоровлення судді, що виплачується у порядку статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", як нормативно визначеному елементу права на відпочинок.
За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною 1 статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною 10 вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням "Суддям надається...".
Також тлумачення нормативного припису статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" указує на обов`язок забезпечити виплату суддівської винагороди та надати разом із щорічною основною відпусткою допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Отже, наявність у судді права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, незалежно від часу звернення із заявою про це.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах, зокрема, від 06.09.2021 у справі № 240/722/20, від 29.06.2023 у справі № 580/614/21.
Стосовно посилання відповідача-1 у листі № 02-29/239/23 від 13.02.2023, як на підставу відмови у виплаті позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення, на положення ст. 21 Закону України "Про відпустки" та ч. 1 ст. 48, ч. 1 ст. 57 Бюджетного кодексу України, суд зазначає, що бюджетні асигнування виступають елементами змісту акту про бюджет як плану формування та використання фінансових ресурсів, який має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.
Метою та особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їхній соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007).
Наведені приписи Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік не регулюють порядок виплати допомоги на оздоровлення. Водночас формування бюджету повинно здійснюватися з огляду на права осіб, яким призначені бюджетні виплати.
Тому бюджетне законодавство на поточний бюджетний рік та встановлення відповідних бюджетних асигнувань є наслідком соціально-економічних зобов`язань держави, необхідною фінансово-правовою гарантією виконання взятих на себе обов`язків перед особою, а не їхньою нормативною передумовою, від якого залежить визнання наявності чи відсутності в особи відповідного права .
До цього ж, вирішуючи питання правового значення виплати допомоги на оздоровлення при наданні судді щорічної основної відпустки, необхідно звернути увагу на те, що у зв`язку із безумовністю права особи на отримання відповідної виплати, на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», особа володіє матеріальним інтересом у формі гарантованої законом грошової виплати коштом державного бюджету і цей інтерес захищений статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року як видом "власності" в автономному тлумаченні положень Конвенції.
Водночас, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, заява №63134/00, пункт 26)". Така відмова по своїй суті є позбавленням права на ці кошти, позаяк вони у подальшому не компенсуються.
Крім цього, оскільки норми бюджетного законодавства не регулюють порядок виплати судді допомоги на оздоровлення, то є необґрунтованими посилання на них як на законну підставу втручання у таке право.
З огляду на викладене, відсутні підстави застосовувати положення бюджетного законодавства до спірних правовідносин для розв`язання питання щодо наявності в особи відповідного права. Інший підхід у цьому випадку свідчив би про свавільне втручання у сферу прав людини .
Зрештою необхідно звернути увагу й на те, що гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їхній правовий і соціальний захист, у всіх, передбачених законом аспектах, є умовою забезпечення незалежності суддів як конституційного принципу організації та функціонування судів, а отже , здійснення судової влади.
Указана правова позиція утверджена в результаті неодноразового повторення та доповнення у рішеннях Конституційного Суду України стосовно підходу щодо різних елементів системи забезпечення діяльності суддів (рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, 08 липня 2016 року №5-рп/2016, від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та інші).
Тому, зважаючи на те, що за змістом Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відпустка судді з усіма складовими гарантіями цього права (у тому числі допомога на оздоровлення) є елементом забезпечення можливості здійснення його професійної діяльності, порушення відповідного права у цій частині зумовлює порушення гарантій незалежності суддів.
Узагальнюючи викладені висновки та приписи законодавства, Верховний Суд у справі №240/722/20 дійшов висновку, що закон не встановлює залежності забезпечення судді від необхідності звертатися із заявою про виплату допомоги на оздоровлення у межах того бюджетного року, у якому передбачені відповідні бюджетні асигнування.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Розділом ІІ пунктом 10 підпунктом 7 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, передбачено, що в розпорядчому документі (наказі) з кадрових питань (особового складу) зазначається підстава щодо його видання (заява працівника). 
Матеріали справи свідчать, що наказами Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04.03.2021 №02-04/41, від 21.05.2021№02-04/128, від 05.07.2021 №02-04/170, від 12.10.2021 №02-04/242 позивачу надавалась щорічна основна відпустка частинами за період роботи з 22.04.2020року по 22.04.2021 рік, а саме - з 22.03.2021 по 05.04.2021 року, з 07.06.2021 по 22.06.2021року, з 19.07.2021 по 09.08.2021 року, та тривалістю 1 календарний день 12.10.2021.
За заявою позивача, головою Комінтернівського районного суду м. Харкова 07.02.2023 року виданий Наказ від №02-04/14 щодо надання позивачу за період роботи з 22.04.2020 року по 21.04.2021 року допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу до щорічної основної відпустки, яка наказом Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 року №02-04/41 надавалась з 22.03.2021 по 05.04.2021 року.
Отже, позивачем було реалізоване право на отримання щорічної основної відпустки за період роботи з 22.04.2020 по 21.04.2021, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання допомоги на оздоровлення, яка є гарантованою державою виплатою, що надається судді під час використання щорічної відпустки за відповідний робочий рік, а отже у відповідача не було правових підстав для відмови у виплаті допомоги на оздоровлення позивачу.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача на виплату йому як судді при наданні щорічної оплачуваної відпустки, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 по справі № 520/4685/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова