Справа № 149/576/20
Провадження № 22-ц/801/2177/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року	Справа № 149/576/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., 

за участю секретаря судового засідання – Литвина С. С., 

учасники справи:

позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ,

відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 149/576/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Верещинської Я. С. у залі суду, повний текст якого складено 22 вересня 2023 року, 

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2020 року адвокат Коваль Т. І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності.
Позов мотивований тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власницею 49/100 частки указаного домоволодіння, а ОСОБА_2 - 51/100 частки.
Сторони не можуть дійти згоди щодо користування цим майном.
Указує, що виділ зі спірного житлового будинку частки позивачки в натурі є технічно можливий, оскільки дві частини житлового будинку функціонують багато років, як окремі об`єкти житлової нерухомості, які розташовані на окремих земельних ділянках, що перебувають у приватній власності кожного зі співвласників будинку та мають окремі системи життєзабезпечення.
Ураховуючи, що в позасудовому порядку ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на виділ в натурі частки зі спільного майна, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, адвокат Коваль Т. І. в інтересах ОСОБА_1 просив суд:
виділити в натурі зі спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку (літ. «А») та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_2 ) по АДРЕСА_1 , що складається з таких приміщень: житлового будинку (літ. «А») (відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2016 року): веранди (1-1) площею 11.6 кв. м; кладової (1-2) площею 2.3 кв. м; кухні (1-3) площею 10.6 кв.м; житлової кімнати (1-4) площею 12.5 кв. м; житлової кімнати (1-5) площею 14.2 кв.м; коридору (1-6) площею 9.5 кв. м; кладової (2-4) площею 10.4 кв. м, житлова площа указаних кімнат будинку становить 26.7 кв. м, допоміжна площа 44.4 кв. м, загальна площа 71.1 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: погріб з шиєю (Д); сарай (Б); ворота з хвірткою (№2); частину огорожі (49%);
виділити в натурі зі спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (літ. «А») та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_3 ) по АДРЕСА_1 , що складається з таких приміщень: житлового будинку (літ. А) (відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2016 року): кухні (2-1) площею 14,5 кв. м; санвузлу (ванної) (2-2) площею 3.6 кв. м; житлової кімнати (2-3) площею 13.4 кв. м; житлової кімнати (2-5) площею 14,2 кв. м; житлової кімнати (2-6) площею 18,6 кв. м; веранди І (в прибудові літ. «а») площею 5.4 кв. м, житлова площа вказаних кімнат будинку становить 46.2 кв. м, допоміжна площа 23.5 кв. м, загальна площа 69.7 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: сарай (В); гараж (Ж); частину огорожі (51%); ворота з хвірткою (№ 3).
зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на корись ОСОБА_1 71 247,18 грн грошової компенсації за відступ від розміру часток у спільному майні;
вирішити питання судових витрат.
У квітні 2023 року адвокат Якименко О. О. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ будинку.
Зустрічний позов мотивований тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власницею 51/100 частки домоволодіння, ОСОБА_1 – 49/100 частки.
Спірний будинок побудували дід та баба ОСОБА_2 .
У 1971 році дід ОСОБА_3 подарував 29/100 часток будинку сину – ОСОБА_4 (батькові ОСОБА_2 ), а саме: кімнату площею 14,6 кв. м, кухню площею 9,7 кв. м, коридор площею 6,6 кв. м та кладову.
З 1971 по 1980 роки батьки ОСОБА_2 збудували цегляну добудову, унаслідок чого було здійснено перерахунок часток в указаному будинковолодінні.
Надалі ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на 51/100 частки домоволодіння, а ОСОБА_5 (спадкоємиця ОСОБА_3 ) – свідоцтво про право власності на 49/100 частки домоволодіння.
20 лютого 1985 року ОСОБА_5 подарувала 49/100 частки домоволодіння сину - ОСОБА_4 (дядькові ОСОБА_2 ), а саме: частину будинку житловою площею 26,7 кв. м, загальною площею 60,4 кв. м, сарай (Б), (б), бесідку (Е), вбиральню (Г), погребу (Д), добудову розміром 12,8 х 4,5 кв. м (позначено 2-І,2-2,2-3,2-5). 
У 1984 році ОСОБА_6 (мама ОСОБА_7 ) успадкувала після смерті ОСОБА_4 51/100 частки спірного домоволодіння.
04 червня 1985 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності, посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори м. Хмільник.
У період з 1987 по 1990 рік ОСОБА_6 побудувала гараж (Ж), веранду (а), ганок, перепланувала внутрішню частину будинку: кімнату 2-4 під комору, кладову 2-2 під ванну, встановила огорожу, ворота та хвіртку.
05 січня 2008 року ОСОБА_6 подарувала 51/100 часток спірного будинку з господарськими спорудами ОСОБА_2 , яка надалі свою частину будинку перепланувала: здійснила вхід в кімнату 2-5 через кладову 2-4, закрила вхід між кімнатами 2-5 і 2-6, провела ремонти в будинку та господарських спорудах. 
В частині будинку, яка належала ОСОБА_4 ніхто не проживав.
25 липня 2003 року ОСОБА_4 подарував 49/100 часток будинку з господарськими спорудами ОСОБА_8 , який за час господарювання зніс вбиральню та бесідку (Е).
02 серпня 2017 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 49/100 часток спірного будинку з відповідною часткою господарських споруд.
У подальшому ОСОБА_1 знесла сарай «б», ганок та провела ремонт у своїй частині будинку.
Вважає, що до прибудови «А-1» (кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-6), гаража літ. «Ж», веранди та ганку, які побудували батьки ОСОБА_2 , що увійшли у 51/100 частку спірного будинковолодіння, ОСОБА_1 не має ніякого відношення.
Ця прибудова, господарські споруди та інші поліпшення належать ОСОБА_2 , як такі, що прийняті у власність від батьків.
Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, спірне будинковолодіння складається з двох квартир з окремими входами, які розташовані на окремих земельних ділянках.
Відповідно до договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 04 червня 1985 року між сторонами встановлено порядок користування та володіння спірним будинком та господарськими спорудами.
Вважає, що поділ домоволодіння має здійснюватися відповідно до фактичного користування та володіння, що відповідає договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності та участю співвласників у створенні цього домоволодіння.
Посилаючись на ці обставини, адвокат Якименко О. О. в інтересах ОСОБА_2 просив суд:
поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_2 право власності на такі приміщення: кухню (2-1); санвузол (2-2); кладову (2-4); житлові кімнати (2-3, 2-5; 2-6); веранду І (в прибудові літ. «а»), ганок (А), житловою площею 46,2 кв. м, допоміжною площею 28,5 кв. м, загальною площею 80,1 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: сарай (В), гараж (Ж), погребу з шиєю (Д), частину огорожі, ворота з хвірткою (№ 3);
визнати за ОСОБА_1 право власності на такі приміщення: веранду (1-1), кладову (1-2), кухню (1-3), житлові кімнати (1-4, 1-5), коридор (1-6), житловою площею 26,7 кв. м, допоміжною площею 34,4 кв. м, загальною площею 60,7 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: погребу з шиєю (Д), сарай (Б), частину огорожі, ворота з хвірткою (№ 2);
вирішити питання судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.
Поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 таким чином:
виділено в натурі зі спільної часткової власності та визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку (літ. «А») та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_2 ) по АДРЕСА_1 , що складається з таких приміщень: житлового будинку (літ. «А») (відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2016 року): веранди (1-1) площею 11,6 кв. м; кладової (1-2) площею 2,3 кв. м; кухні (1-3) площею 10,6 кв. м; житлової кімнати (1-4) площею 12,5 кв. м; житлової кімнати (1-5) площею 14,2 кв. м; коридору (1-6) площею 9,5 кв. м; кладової (2-4) площею 10,4 кв. м. Житлова площа указаних кімнат будинку становить 26,7 кв. м, допоміжна площа 44,4 кв. м, загальна площа 71,1 кв. м; а також такі господарські будівлі та споруди: сарай (Б); погріб з шиєю (Д); частину огорожі (49%); ворота з хвірткою (№2);
виділено в натурі зі спільної часткової власності та визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (літ. «А») та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_3 ) по АДРЕСА_1 , що складається з таких приміщень: житлового будинку (літ. «А») (відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2016 року): кухні (2-1) площею 14,5 кв. м; санвузлу (ванної) (2-2) площею 3,6 кв. м; житлової кімнати (2-3) площею 13,4 кв. м; житлової кімнати (2-5) площею 14,2 кв. 2; житлової кімнати (2-6) площею 18,6 кв. м; веранди (1 в прибудові літ. «а») площею 5,4 кв. м. Житлова площа указаних кімнат будинку становить 46,2 кв. м, допоміжна площа 23,5 кв. м, загальна площа 69,7 кв. м; а також такі господарські будівлі та споруди: сарай (В); гараж (Ж); частину огорожі (51%); ворота з хвірткою (№3).
Зобов`язано ОСОБА_2 сплатити на корись ОСОБА_1 71 247,18 грн грошової компенсації за відступ від розміру часток у спільному майні.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 39 073,34 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
у цій справі правовідносини сторін регулюються нормами про поділ в натурі часток, а не статтею 358 ЦК України, яка регулює здійснення права спільної часткової власності;
визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників;
виділення сторонам в натурі часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є технічно можливим;
розподіл спірного будинковолодіння, згідно з варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року, є найменш відхиленим від розміру часток співвласників та передбачає найменшу грошову компенсацію, майже відповідає порядку користування спірним нерухомим майном, який фактично склався між сторонами, відповідно до договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 04 червня 1985 року;
матеріали справи не містять доказів оформлення права власності на приміщення та споруди, які ОСОБА_2 добудувала, у тому числі, отримала від попередніх власників.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні первісного позову.
Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
25 жовтня 2023 року до апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав не повної сплати судового збору.
02 листопада 2023 року на виконання вимог ухвали представник ОСОБА_2 – адвокат Якименко О. О. надав оригінал квитанції про доплату судового збору.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачці за первісним позовом, відповідачці за зустрічним позовом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року справу призначено до розгляду на 07 грудня 2023 року о 09:00 год з повідомленням учасників справи.
07 грудня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14 грудня 2023 року 09:30 год.
14 грудня 2023 року продовжено розгляд справи та в судовому засіданні оголошено перерву до 28 грудня 2023 року 09:00 год.
Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам;
суд не звернув увагу на помилковість вимог ОСОБА_1 , яка ґрунтується на тому, що остання має право власності на 49/100 частин житлового будинку;
ідеальна частка житлового будинку не є тотожною частині житлового будинку;
добудова (прибудова), яка зроблена співвласником у встановленому законом порядку за свій рахунок, без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав, є власністю цього співвласника і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності; поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників;
виділ в натурі можливий при умові дотримання договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності;
договір існує понад 40 років, за умовами якого кожна сторона користується і володіє окремими приміщеннями та спорудами, які за цей час сторони добудували та облаштували; 
у висновку судової будівельно-технічної експертизи запропоновано варіант поділу, що відповідає фактично складеному порядку користування співвласниками спірним домоволодіння;
оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 незаконно позбавлено приміщення 2-4, погребу з шиєю (Д) та стягнуто грошову компенсацію.
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указує, що:
рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;
цивільне законодавство України не містить визначення понять «ідеальна частка» та «реальна частка»;
кожному з співвласників належить частка у праві власності на річ;
ОСОБА_2 не надано доказів здійснення поліпшень спільного майна саме нею за її рахунок;
визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
У відповіді на відзив представник ОСОБА_2 – адвокат Якименко О. О. указує, що:
нормами статті 357 ЦПК України встановлено належність співвласнику фактичних поліпшень, незалежно від розміру частки;
відповідно до договору дарування від 16 січня 2008 року у обдарованої ОСОБА_2 виникли ті ж права, що були у дарувальника, у тому числі право власності на об`єкти поліпшення;
поділ, який відповідає об`єму прав та обов`язків, що мають сторони у спільній частковій власності – це фактично встановлений між сторонами порядок користування та володіння приміщеннями будинку та господарськими спорудами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням виконкому Хмільницької районної ради депутатів трудящих № 495 від 06 жовтня 1952 року ОСОБА_3 відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку, площею 600 кв. м по АДРЕСА_4 .
26 березня 1953 року між відділом районного комунального господарства виконкому Хмільницької районної ради депутатів трудящих і ОСОБА_3 укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки по АДРЕСА_4 та будівництво індивідуального житлового будинку.
Рішенням виконкому Хмільницької міської ради депутатів трудящих Хмільницького району Вінницької області № 22 від 30 жовтня 1969 року затверджено акт приймання на домоволодіння АДРЕСА_4 про право особистої власності ОСОБА_3 
26 травня 1971 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 належну йому на праві приватної власності 29/100 частини будинку АДРЕСА_4 . Загальна житлова площа всього будинку складає 51 кв. м. 
Рішенням виконкому Хмільницької міської ради депутатів трудящих Хмільницького району Вінницької області № 14 від 10 червня 1971 року дозволено ОСОБА_4 добудову до існуючого житлового будинку розміром 4 х 9 м з західної сторони у АДРЕСА_4 .
ОСОБА_4 здійснив цегляну прибудову (2 кімнати, кухня, ванна) розміром 4 х 2 м до належної йому частини житлового будинку, житловою площею 56,9 кв. м, корисною площею 75,6 кв. м та сараю розміром 7,52 х 3,2 м.
Рішенням виконкому Хмільницької міської ради депутатів трудящих Хмільницького району Вінницької області № 398 від 09 жовтня 1980 року ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення указаної прибудови та затверджено акт прийомки на домоволодіння АДРЕСА_5 на право особистої власності ОСОБА_9 29/100 указаного домоволодіння, житловою площею 56,9 кв. м.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 листопада 1980 року, виданим Хмільницькою державною нотаріальною конторою, належну ОСОБА_3 36/100 частин житлового будинку з відповідною часткою службових будівель, що знаходиться у АДРЕСА_4 успадкувала дружина – ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про право власності від 06 листопада 1980 року, виданого Хмільницькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_10 належить 71/100 частин житлового будинку з відповідною часткою службових будівель, що знаходиться у АДРЕСА_4 .
Актом Вінницького обласного бюро технічної інвентаризації від 04 січня 1981 року установлено, що домоволодіння АДРЕСА_4 складається з житлового будинку, житлової прибудови, трьох сараїв, погребу, вбиральні. Співвласнику 71/100 частки домоволодіння ОСОБА_10 фактично належить: частина будинку літ. «А» (приміщення 1-3, 1-4, 1-5, 1-6), частина прибудови літ. «А1» (приміщення 1-1, 1-2), сарай «Б», «б», вбиральня «Г», погріб «Д». Співвласнику 29/100 частки домоволодіння ОСОБА_4 фактично належить: частина будинку літ. «А» (приміщення 2-4, 2-5), частина прибудови літ. «А1» (приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-6), сарай «В». У зв`язку зі зведенням прибудови літ «А» та сараю літ. «В» здійснено розрахунок ідеальних часток по фактичному користуванню домоволодінням.
Згідно заключення Вінницького обласного бюро технічної інвентаризації, на підставі акту від 04 січня 1981 року, ОСОБА_10 належить 49/100 домоволодіння АДРЕСА_4 , а ОСОБА_4 – 51/100.
02 вересня 1981 року виконавчим комітетом Хмільницької міської ради народних депутатів Вінницької області видано свідоцтва про право власності:
ОСОБА_10 на 49/100 домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_6 ;
ОСОБА_4 на 51/100 домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_7 .
Згідно витягу з протоколу № 50 від 09 лютого 1984 року засідання виконкому Хмільницької міськрайонної ради народних депутатів від 09 лютого 1984 року вирішено ОСОБА_10 узаконити самовільно побудований сарай «В», переобладнані сіни 1-1, кладовку 1-2, дерев`яний сарай «б», бесідку «Е» - знести.
20 лютого 1985 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_4 належну їй на праві особистої власності 49/100 частини житлового будинку, житловою площею 83,6 кв. м, з відповідними господарськими будівлями (хлів «Б», льох «Д», вбиральня «Г», хлів «б», хлів «В», бесідка «Е»), що знаходиться у АДРЕСА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 квітня 1985 року, виданим Хмільницькою державною нотаріальною конторою, належну ОСОБА_4 51/100 частин житлового будинку, житловою площею 83,6 кв. м, з відповідними господарськими будівлями (сарай «Б», погріб «Д», вбиральня «Г», сарай «б», сарай «В», бесідка «Е»), що знаходиться у АДРЕСА_4 успадкувала – ОСОБА_6 .
02 квітня 1985 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності, видане Хмільницькою державною нотаріальною конторою, на 51/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, розташованого у АДРЕСА_4 .
04 червня 1985 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності, посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори м. Хмільника, зареєстрований в реєстрі за № 1097.
За умовами договору у користування ОСОБА_4 перейшла частина будинку, яка складається з: сіней 1-1, комори 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4, житловою площею 12,5 кв. м, житлової кімнати 1-5, житловою площею 14,2 кв. м, передпокою (прихожої) 1-6, яка знаходиться з південно-східної сторони від входу в будинок, а також сарай «Б», 1/2 погребу «Д», вбиральня «Г», сарай «б», бесідка «Е». 
У користування ОСОБА_6 перейшла частина будинку, яка складається з: кухні 2-1, комори 2-2, житлової кімнати 2-3, житловою площею 13,4 кв. м, житлової кімнати 2-4, житловою площею 10,3 кв. м, житлової кімнати 2-5, житловою площею 14,6 кв. м, житлової кімнати 2-6 житловою площею 18,6 кв. м, а також 1/2 погребу «Д», сарай «В».
Згідно рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів Вінницької області № 41 від 25 березня 1987 року ОСОБА_6 , проживаючій по АДРЕСА_7 , дозволено будівництво гаражу розміром 3,5 х 5 м, зблокувавши його з сараєм «В» та тамбуру розміром 1,5 х 2,5 з західного фасаду другої частини будинку.
Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів Вінницької області № 105 від 15 червня 1989 року дозволено ОСОБА_6 переобладнати по АДРЕСА_8 під комору та затверджено акт прийомки на нього. 
29 липня 2003 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_8 49/100 в ідеальній долі частину цілого житлового будинку, житловою площею 62,5 кв. м, загальною площею 140,8 кв. м, з відповідними господарськими будівлями (сараї «Б», «В», «б», льох «Д», вбиральня «Г», бесідка «Е», гараж «Ж», огорожа № 1), що знаходиться у АДРЕСА_4 .
ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16 січня 2008 року прийняла у дар належну ОСОБА_6 51/100 в ідеальній долі частину цілого житлового будинку з відповідною часткою прибудов та господарських будівель у АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 72,9 кв. м, загальною площею 140,8 кв. м, прибудови: жила прибудова літ. «А1», ганок, веранда «а», та господарських будівель: льох «Д», вбиральня «Г», хліви «Б», «б», «В», бесідка «Е», гараж «Ж», огорожа «№1», розташованих на земельній ділянці площею 0,0783 га.
Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2013 року, номер запису про право власності: 138157.
Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 781577, виданого 09 вересня 2009 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 16 січня 2008 року, ОСОБА_11 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0783 га, з кадастровим номером 0510900000:00:008:0233, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована у АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 02 серпня 2017 року прийняла у власність належні ОСОБА_8 49/100 ідеальних часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, розташованого у АДРЕСА_1 . 
Предметом указаного договору є розташовані на земельній ділянці: житловий будинок літ. «А», житлова прибудова літ. «А1», веранда літ. «а», ганок, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шиєю літ. «Д», сарай літ. «б», гараж літ. «Ж», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, ворота з хвірткою № 3. Загальна площа житлового будинку становить - 140,8 кв. м, житлова площа - 72,9 кв. м.
Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 серпня 2017 року, номер запису про право власності: 21685499.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0748 га, з кадастровим номером 0510900000:00:008:1056, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована у АДРЕСА_1 .
З інвентаризаційної справи № 2171 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 установлено, що за даними технічної документації, на земельній ділянці спірного домоволодіння розташований житловий будинок літ. «А», житлова прибудова літ. «А1», веранда літ. «а», ганок, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб з шиєю літ. «Д», сарай літ. «б», гараж літ. «Ж», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, ворота з хвірткою № 3. Загальна площа житлового будинку становить - 140,8 кв. м, житлова площа - 72,9 кв. м. Вбиральня літ. «В», бесідка літ. «Е» - знесені. 
Зміна житлової площі в зв`язку із внутрішнім переплануванням та переобладнанням, вбиральня літ. «Г», ворота з хвірткою № 2, ворота з хвірткою № 3 не є самочинними згідно розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва і архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, зі змінами та доповненнями.
З висновку Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року слідує, що виділити в натурі 49/100 та 51/100 частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 без відступу від даних часток і без перепланування, технічно неможливо.
Експертом запропоновано п`ять варіантів поділу в натурі спірного об`єкту нерухомого майна, у співвідношенні наближеному до 49/100 та 51/100 частки, ураховуючи межі існуючих присадибних земельних ділянок площею 0,0748 га з кадастровим номером 0510900000:00:008:1056 та площею 0,0783 га з кадастровим номером 0510900000:00:008:0233, з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша після поділу, з рекомендаціями по проведенню будівельних та ремонтно-будівельних робіт з реконструкції.
Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частинами першою, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).
Частиною першою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація власникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Указані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від 20 вересня 2023 року у справі № 361/3391/19.
При цьому слід приймати до уваги, що загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси всіх сторін, а правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). 
Відповідно до пункту 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» судам роз`яснено, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5017/5020/20-21 від 28 червня 2022 року житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з двох квартир, які є ізольованими, забезпеченими окремими входами/виходами та окремо забезпечені інженерними мережами, опаленням.
Господарські будівлі та споруди знаходяться в межах ділянок співвласників, які їм належать на праві власності.
Указаним висновком встановлено, що виділити 49/100 та 51/100 часток спірного житлового будинку, що відповідає ідеальним часткам у праві власності, технічно не можливо.
Судовим експертом запропоновано п`ять можливих варіантів поділу домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативних актів з відступом від часток співвласників, з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша після поділу, з рекомендаціями по проведенню будівельних та ремонтно-будівельних робіт з реконструкції.
За змістом уточнених позовних вимог, на підставі указаного висновку експерта, ОСОБА_1 просила виділити їй у натурі частку спірного домоволодіння відповідно до запропонованого експертом третього варіанту поділу, оскільки цей варіант є найбільш прийнятним для неї та відповідає чинним вимогам нормативних документів. 
Указані вимоги були ураховані судом першої інстанції під час розгляду цієї справи, однак з таким поділом не погодилась відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , указавши, що визначеним судом розподілом не ураховано її інтересів.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів проаналізувавши запропоновані судовим експертом 5 можливих варіантів виділу сторонам у натурі належних їм на праві спільної часткової власності часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, дійшла таких висновків.
Положеннями частин третьої - п`ятої статті 367 ЦК України встановлено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. 
Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 570/4748/15 зроблено висновок, що:
«співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. Якщо виходити зі змісту частини першої статті 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками».
У разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.
Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.
Наведені правила частини третьої статті 357 ЦК України стосуються випадків, коли внаслідок здійснених поліпшень спільного майна співвласник вимагає від інших співвласників збільшення своєї частки у цьому майні. Такі поліпшення повинні стосуватися як частки співвласника, який бажає збільшення його частки, так і іншого (інших) співвласника (співвласників) спільного майна. Обов`язковим для такого збільшення є дотримання співвласником передумов, визначених цією статтею, зокрема таких: поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Якщо ж поліпшення здійснено тільки у частці одного співвласника шляхом добудови (прибудови) та не торкаються іншої частки у спільному майні, то застосовуються положення частини четвертої статті 357 ЦК України, відповідно до якої не відбувається зміна розміру часток співвласників у спільному майні та не вимагається обов`язкової згоди інших співвласників на таку перебудову за умови, що вона не порушує їхніх прав та здійснена із дотриманням встановленого законом порядку.
У ЦК України встановлюються особливі правила щодо добудови (прибудови), здійсненої одним із співвласників житлового будинку, іншої будівлі або споруди.
Така добудова (прибудова) не є об`єктом права спільної власності і жодним чином не впливає на розмір часток, а стає об`єктом права власності лише того співвласника, який її зробив, за таких умов: 1) добудова (прибудова) зроблена за рахунок лише цього співвласника, а не інших співвласників; 2) добудова (прибудова) здійснена у встановленому законом порядку, що є необхідною передумовою для державної реєстрації права на нерухоме майно і набуття права власності на нього (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України); 3) добудова (прибудова) не порушує прав інших співвласників, наприклад, не створює для них перешкод у користуванні майном, яке вони здійснюють згідно за домовленістю між собою (частини другої статті 358 ЦК України)».
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння у АДРЕСА_1 .
Між сторонами склався фактичний порядок користування будинковолодінням, що підтверджується договором про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності, укладеним 04 червня 1985 року між колишніми співвласниками спірного житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Державної нотаріальної контори м. Хмільника.
Відповідно до частини четвертої статті 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Отже, договір про встановлення порядку користування житловим будинком, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , є обов`язковим для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Установлено, що попередній власник 51/100 частки спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 , без участі інших співвласників, здійснювала переобладнання та добудови належної їй частини домоволодіння, на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, а саме: 
побудувала гараж літ. «Ж», веранду літ. «а» та ганок, дозвіл на будівництво, яких надано рішення виконкому Хмільницької міської ради народних депутатів № 41 від 25 березня 1987 року № 41;
переобладнала у житловій прибудові літ. «А1» житлову кімнату 2-4 під комору та кладову 2-2 під ванну, які рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради народних депутатів № 105 від 15 червня 1989 року введено в експлуатацію;
установила ворота з хвірткою № 2 та ворога з хвірткою № 3.
Разом з тим, власниками 49/100 частки спірного домоволодіння на належній їм на праві приватної власності земельній ділянці було знесено вбиральню літ. «В» та бесідку літ. «Е». 
Частки житлового будинку, якими користується кожен із теперішніх співвласників не відповідають їх ідеальним часткам у цьому нерухомому майні. Проте, зміна їх часток у домоволодінні відбулася у переважній більшості у зв`язку із здійсненими кожним із співвласників переобладнань та перепланувань.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що спірний житловий будинок з моменту будівництва та протягом усього часу його експлуатації розділений на дві відокремлені квартири, які мають окремі входи та передбачають проживання двох окремих сімей.
Фактичний поділ спірного домоволодіння на дві відокремлені квартири підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 2171, нотаріально посвідченим договором про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності та установлено висновком за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022.
ОСОБА_1 за договором дарування набула права власності на 49/100 частки спірного майна, що належало на праві власності попереднім власникам, та фактично було виділена у квартиру АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 за договором дарування набула права власності на іншу частину спірного домоволодіння, яка відповідає 51/100 частки та фактично була виділена у квартиру АДРЕСА_3 .
Фактично проведені будівельні роботи з реконструкції житлового будинку та будівництво надвірних будівель здійснено у частині домоволодіння (квартира АДРЕСА_3 ), розташованій на земельній ділянці площею 0,0783 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номером 0510900000:00:008:0233, за адресою: АДРЕСА_1 , належній на праві приватної власності ОСОБА_2 та стосуються лише її частки у спільному майні.
Указані добудови не відносяться до іншої частини приміщень, якими фактично користується інший співвласник домоволодіння – ОСОБА_1 та здійснені із дотриманням встановленого законом порядку.
Під час апеляційного перегляду справи сторонам було роз`яснено право завити клопотання про призначення експертизи щодо з`ясування питання чи можливий поділ в натурі житлового будинку літ. «А» та господарських будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , відповідно до часток кожного із співвласників (49/100 та 51/100) з урахуванням фактичного порядку користування та укладеного між попередніми співвласниками домоволодіння договору про порядок користування житловим будинком від 04 червня 1985 року, без урахування добудованих господарських споруд та з урахуванням відсутніх (знесених) елементів будинку, господарських будівель і споруд, однак таким правом сторони не скористались, зазначивши, що в її призначенні немає необхідності, оскільки вважають висновок експерта № 5017/5020/20-21 від 28 червня 2022 достатнім та належним доказом для вирішення цього спору.
Разом з тим, висновком експерта № 5017/5020/20-21 від 28 червня 2022 року установлено, що жоден із запропонованих п`яти можливих варіантів розподілу домоволодіння не відповідає ідеальним часткам сторін.
На переконання колегії суддів, з урахуванням здійснених власниками переобладнань, перепланувань та поліпшень, запропонований експертом варіант № 1 розподілу житлового будинку з надвірними спорудами висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року є найбільш прийнятним для сторін, оскільки забезпечує розумний баланс інтересів та прав обох співвласників, а також відповідає фактичному порядку користування кожним із співвласників окремою частиною цього житлового будинку та не потребує здійснення переобладнання житлового будинку, а лише передбачає облаштування окремого входу для кожного співвласника та перегородку у приміщенні господарської будівлі погребу з шиєю літ. «Д».
Апеляційний суд не приймає до уваги інші варіанти поділу, запропоновані експертом, зокрема, другий та третій, оскільки вони передбачають втручання в усталений порядок користування співвласниками спільним будинковолодінням, який склався та існує тривалий час не лише між сторонами, але й існував між попередніми власниками будинковолодіння, що є невиправданим втручанням у мирне володіння майном та не відповідає інтересам сторін у справі, а також покладає надмірний тягар на відповідачку за первісним позовом, позивачку за зустрічним ОСОБА_2 у праві володіння належним їй майном, позбавляючи останню приміщень житлового будинку та господарських споруд (приміщення 2-5, 2-4, погребу літ. «Д») які перебувають у її фактичному користуванні.
Крім того, другий варіант поділу потребує проведення ремонтно-будівельних та будівельних робіт, розробки проектної документації у встановленому законом порядку та погодження дозвільних установ.
Також фактичне користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами відображено у четвертому варіанті висновку експерта № 5017/5020/20-21 від 28 червня 2022 року.
Відмінності між першим та четвертим варіантом висновку полягають у поділі господарської споруди – погребу з шиєю літ. «Д».
Так, за першим варіантом поділу пропонується виділити сторонам по частині погребу з шиєю літ. «Д», який перебуває у їх фактичному користуванні, а за четвертим варіантом поділу пропонується виділити погреб з шиєю літ. «Д» - ОСОБА_2 , чим порушуються права та інтереси ОСОБА_1 .
Запропонований експертом п`ятий варіант поділу проведено без урахування при поділі спільного майна гаражу літ. «Ж», веранди літ. «а», воріт з хвірткою № 3, 1990 року забудови, однак з урахуванням при поділі сараю літ. «б», 1960 року забудови, вбиральні літ. «Г», 1965 року забудови, які були розібрані ОСОБА_1 , тому до уваги апеляційним судом не береться.
Отже апеляційний суд вважає за можливе здійснити поділ спільного домоволодіння зі зміною ідеальних часток співвласників, припинивши право спільної часткової власності на нього, відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року з проведенням ремонтно-будівельних робіт для забезпечення співвласникам ізольованого користування приміщеннями, які виділено, шляхом улаштування окремого входу для кожного співвласника та перегородки у приміщенні господарської будівлі – погребу з шиєю літ. «Д»
Виділені в натурі частки співвласників домоволодіння при округленні до цілих будуть складати: співвласника 49/100 частки – 37/100 частин, співвласника 51/100 частки – 63/100 частини.
Апеляційний суд приймає до уваги, що попередні власники 49/100 частки спірного домоволодіння ( ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ) та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 своїми коштами та працею участі у проведенні будівельних робіт з реконструкції житлового будинку та будівництва надвірних будівель, які мали наслідком збільшення площі і вартості належної позивачці за зустрічним позовом, відповідачці за первісним позовом ОСОБА_2 частки у спільній частковій власності, не приймали, відтак не можуть вважатись об`єктом права спільної власності, тому суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 компенсації за перевищення у площі по відношенню до ідеальної частки при виділі в натурі приміщень спірного житлового будинку.
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 зроблено висновок, що:
«однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).
У справі, яка переглядається, позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 фактично просила здійснити виділ їй частки із спільного майна, яка належить іншому співвласнику – ОСОБА_2 , із припиненням права власності останньої на виділену частку, що суперечить попередній поведінці ОСОБА_1 та не відповідає її діям, а саме погодженням на визначений попередніми власниками фактичний порядок користування спільним житловим будинком та господарськими будівлями, що відповідає її частці у спільній власності з моменту набуття нею права власності на спірне домоволодіння у 2017 році.
Указана поведінка ОСОБА_1 не відповідає попередній її позиції та тлумаченню обставин справи, а також балансу інтересів сторін.
«Пропорційне втручання» в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» («fair balance»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Апеляційний суд додатково зауважує про відсутність в матеріалах справи доказів створення проведеними добудовами перешкод у користуванні майном для іншого співвласника ОСОБА_1 , яке вони здійснюють згідно договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 04 червня 1985 року.
Згідно з частинами першою–третьою статті 12, частинами першою, п`ятою- шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не урахував обставини та порядок здійснення попередніми співвласниками добудов до частини спірного домоволодіння, а також порядок користування ними спільним майном, яким фактично продовжують користуватися сторони по справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про розподіл спірного домоволодіння згідно запропонованого експертом третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року та стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Зазначене свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про технічну можливість виділення сторонам в натурі часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зі зміною їх ідеальних часток згідно варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року, оскільки такий варіант розподілу спільного майна забезпечує розумний баланс інтересів сторін як співвласників, ураховує фактичний порядок користування спірним нерухомим майном, що склався між сторонами та існує тривалий період часу, відповідно до договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 04 червня 1985 року та обраний апеляційним судом з урахуванням установлених обставин справи.
За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення первісного позову та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовується з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного позову та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, а тому апеляційний суд скасовує це ж рішення в частині розподілу судових витрат та змінює їх розподіл.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи встановлено, що позивачкою за зустрічним позовом, відповідачкою за зустрічним ОСОБА_2 було сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 7 701 грн, який підлягає стягненню з відповідачки за зустрічним позовом, позивачки за первісним ОСОБА_1 .
Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Представником позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 – адвокатом Якименком О. О. заявлено вимогу про стягнення понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, на підтвердження яких представником надано довідку адвоката від 25 вересня 2023 року, квитанцію б/н від 31 липня 2020 року на суму 10 000 грн, квитанцію б/н від 17 листопада 2022 року на суму 10 000 грн, згідно яких загальна вартість наданих ОСОБА_2 адвокатських послуг складає 20 000 грн.
Відповідно до частини першої, третьої статті 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19) зроблено висновок, що:
«склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже указані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
ОСОБА_1 не надала суду аргументованого клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що:
«склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Установлено, що представник позивачки за зустрічним позовом – адвокат Якименко О. О. зробив відповідну заяву про те, що докази оплати витрат на надання правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже стороною відповідачки було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат у встановлений законом строк.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що:
«при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
Колегія суддів вважає, що надані представником позивачки за зустрічним позовом – адвокатом Якименком О. О. докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.
Ураховуючи викладене, зважаючи на предмет та підстави позову, характер та обсяг доказів у справі, а також витрачений представником у ході розгляду справи час, відсутність клопотання ОСОБА_1 про зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, вимога про стягнення указаних витрат у розмірі 20 000 з відповідачки за зустрічним позовом, позивачки за первісним ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
У зв’язку з частковим задоволенням первісного позову (фактичним поділом домоволодіння за позовними вимогами зустрічного позову), відповідно до положень статті 141 ЦПК України понесені позивачкою за первісним позовом судові витрати не відшкодовуються.
Разом з тим, ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року оплату за проведення експертизи солідарно покладено на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій № 0.0.1814384471.1 від 25 серпня 2020 року, № 0.0.1851934737.1 від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 самостійно здійснила оплату експертизи у розмірі 13 075,20 грн.
Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6 537,60 грн вартості послуг за проведення судової будівельно-технічної експертизи. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена й ухвалене нове судове рішення про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 18 361,67 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності задовольнити частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку задовольнити повністю.
Поділити в натурі між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 висновку експерта судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 5017-5020/20-21 від 28 червня 2022 року, що відповідає фактично складеному порядку користування, таким чином:
виділити в натурі із спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку літ. «А» та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_9 , що складається з таких приміщень: житлового будинку літ. «А»: кухні (2-1) площею 14,5 кв. м; ванної (2-2) площею 3,6 кв. м; житлової кімнати (2-3) площею 13,4 кв. м; кладової (2-4) площею 10,4 кв. м; житлової кімнати (2-5) площею 14,2 кв. м; житлової кімнати (2-6) площею 18,6 кв. м; веранди (1 в прибудові літ. «а») площею 5,4 кв. м; ганок, загальною площею 80,1 кв. м; а також такі господарські будівлі та споруди: сарай літ. «В»; гараж літ. «Ж»; частину погребу з шиєю літ. «Д»; частину огорожі (51 %); ворота з хвірткою (№ 3);
виділити в натурі із спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку літ. «А» та господарських будівель і споруд, як на окремий об`єкт (квартиру АДРЕСА_10 , що складається з таких приміщень: житлового будинку літ. «А»: веранди (1-1) площею 11,6 кв. м; кладової (1-2) площею 2,3 кв. м; кухні (1-3) площею 10,6 кв. м; житлової кімнати (1-4) площею 12,5 кв. м; житлової кімнати (1-5) площею 14,2 кв. м; коридору (1-6) площею 9,5 кв. м, загальною площею 60,7 кв. м; а також такі господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б»; частину погребу з шиєю літ. «Д»; частину огорожі (49 %); ворота з хвірткою (№ 2).
Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділено співвласникам у житловому будинку, господарських будівлях і спорудах, необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи: улаштувати окремий вхід для кожного співвласника та перегородку у приміщенні господарські будівлі – Погреб з шиєю літ. «Д».
Виділені в натурі частки від загальної вартості будинковолодіння, при округленні до цілих складають: співвласнику 49/100 частки ОСОБА_1 – 37/100 частини, співвласнику 51/100 частки ОСОБА_2 – 63/100 частини. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 701 гривень судового збору сплаченого за подання зустрічної позовної заяви та 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 537,60 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 361,67 гривень судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий                                   Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ 

судді:                                                       Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК