Постанова
Іменем України
 
14 листопада 2023 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/15046/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
за участю секретаря Ратушного А. В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 
 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
від 12 червня 2023 року 
 
в складі судді Ковальчук Л. М.
 
у цивільній справі №369/16046/19 Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_2 ,
 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент",
 
про визнання права власності,
 
                                        У С Т А Н О В И В:
 
В грудні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань за Договором комісії від 10.06.2006, а уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки на своє ім`я не передала йому у власність майно, звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності цю земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:018:0040, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1001 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку.
Позовна заява мотивована тим, що 10.06.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір комісії (далі - Договір), за умовами якого відповідачка зобов`язалася за дорученням позивача за винагороду, вчинити від свого імені за рахунок ОСОБА_1 наступний правочин - знайти земельну ділянку, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1 , площею не менше ніж 0,10 га та ціною не більше 900 000 гривень, укласти з продавцем цієї ділянки правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки з умовою оплати позивачем повної вартості земельної ділянки третій стороні, рівними частками, протягом 5 (п`яти) місяців з дня укладання правочину.
Вказував, що 12.06.2006 відповідачка повідомила йому про те, що на виконання доручення, обумовленого Договором, вона знайшла земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:018:0040, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1001 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку. 14 червня 2006 року відповідачка уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. На виконання умов Договору комісії позивач передавав відповідачу грошові кошти вчасно та у відповідному розмірі, а 02 листопада 2006 року відповідачка письмово повідомила лише про виконання Договору комісії в частині придбання земельної ділянки. Згідно п. 6 Договору право власності на земельну ділянку виникає лише після повної оплати її вартості. 
Позивач, посилаючись на те, що він повністю сплатив грошові кошти за земельну ділянку, але відповідачка умови Договору не виконала та земельну ділянку йому не передала, просив позов задовольнити та визнати за ним право власності на земельну ділянку.
Відповідачка позов не визнала та подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволення позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що вона давно знайома з позивачем та в червні 2006 року вони дійсно уклали договір комісії, за яким вона була уповноважена на купівлю земельної ділянки з подальшою її передачею ОСОБА_1 . Вказувала, що виконала умови договору та знайшла відповідну земельну ділянку, але ОСОБА_1 в обумовлений строк не оплатив їй комісійну винагороду та затримав її виплату. Зауважила, що така поведінка ОСОБА_1 її обурила і невчасний розрахунок за договором комісії призвів до нанесення їй моральної шкоди, а тому вона в добровільному порядку принципово не буде повертати спірну земельну ділянку позивачу, хоча вона йому дійсно належить за Договором, з метою провчити його та спонукати в подальшому притримуватися фінансової грамотності.
Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвент" (далі - ТОВ "ФК "Інвент", Товариство) теж не погодилася з позовом та подала письмові пояснення. В обґрунтування пояснень ТОВ "ФК "Інвент" зазначило, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка була придбана відповідачкою відповідно до Договору комісії та саме за кошти ОСОБА_1 , як комітента, оскільки в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному ОСОБА_2 не міститься жодного посилання на те, що покупець діяв на підставі Договору комісії, укладеного з ОСОБА_1 чи з наміром набуття права власності на майно для останнього. В матеріалах справи відсутні докази того, що                     ОСОБА_2 було виплачено винагороду за Договором комісії, що ставить під сумнів економічну доцільність зазначеного виду договору.
Звернуло увагу, що впродовж 13 років з дня укладення Договору комісії до звернення до суду з даним позовом позивач взагалі не цікавився спірною земельною ділянкою, нібито придбаної в його інтересах, в розумні строки, достатні для з`ясування змісту та характеру зобов`язань, зокрема після виникнення цього договірного зобов`язання не звертався до контрагента з претензією або до суду з відповідним позовом.
На думку ТОВ "ФК "Інвент", додані позивачем до позовної заяви документи взагалі викликають сумніви у їх справжності та дійсної зацікавленості сторін у виконанні правочину, а також можуть свідчити про штучний характер даного позову з метою порушення прав Товариства, як кредитора та іпотекодержателя відносно                     ОСОБА_2 , яка за договором передала в іпотеку спірну земельну ділянку.  
Також в обґрунтування пояснень Товариство зазначило, що позивач обрав неналежний спосіб захист, у зв`язку з тим, що перебування сторін у зобов`язальних відносинах за Договором комісії виключають застосування речово-правового способу захисту, передбаченого нормами статті 392 ЦК України шляхом визнання права власності на майно, оскільки права пов`язані із виконанням зобов`язальних відносин повинні захищатися за допомогою відповідного інституту зобов`язального права, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.
Крім цього, вважало, що оскільки позивачем не було доведено на підставі належних та допустимих доказів факту набуття права власності на земельну ділянку, відповідно до Договору комісії, то й в нього не виникло суб`єктивного матеріального права на захист якого подано позов.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ фактичного визнання відповідачкою позову, яка у своєму відзиві підтвердила факт придбання земельної ділянки за рахунок коштів ОСОБА_1 та те, що вона виконала частину договору комісії і зареєструвала право власності на земельну ділянку за собою.
 
Суд не надав оцінки обставинам викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву та проігнорував положення ч. 6 ст. 263 ЦПК України, згідно якої, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.
 
Представник третьої особи - Коновал Р. О. в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачка звернулася до суду з клопотанням про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв'язку, яке ухвалою Київського апеляційного суду від                     13 жовтня 2023 року задоволено. В судовому засіданні 13 жовтня 2023 року суд надіслав ОСОБА_2 запрошення в підсистемі відеоконференцзв'язку для участі в судовому засіданні. Однак, перебуваючи онлайн, ОСОБА_2 приєдналася до судового засідання після виходу колегії суддів до нарадчої кімнати.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 червня 2006 року               ОСОБА_1 (комітент) та ОСОБА_2 (комісіонер) уклали письмовий договір комісії. 
Пунктом 1.1. Договору комісії визначено, що комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду, вчинити від свого імені за рахунок комітента наступний правочин, знайти земельну ділянку, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1 , площею не менше ніж 0,10 га та ціною не більше 900 000 гривень, укласти з продавцем цієї ділянки правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки з умовою оплати комітентом повної вартості земельної ділянки третій стороні, рівними частками, протягом 5 (п`яти) місяців з дня укладання правочину».
14 червня 2006 року між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сікорською Н. І., зареєстрований в реєстрі за №1787.
Згідно з пунктами 1, 2 вищевказаного договору купівлі-продажу продавець продав, а покупець купив земельну ділянку, площею 0,1001 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки: 3222486201:01:018:0040.
Відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу від 14.06.2006, продаж земельної ділянки вчиняється за ціною 883 750 грн 00 коп., що за офіційним курсом Національного Банку України гривні до долара США на день укладення цього Договору становить еквівалент 175 000 доларів США. Сторони домовились про такий порядок розрахунків за договором: - при укладенні цього Договору - 151 500 грн., до 29.06.2006 року включно - 151 500 грн., до 29.07.2006 року включно - 151 500 грн., до 29.08.2006 року включно - 151 500 грн., до 29.09.2006 року включно - 151 500 грн., до 29.10.2006 року включно - 126 250 грн.
14 червня 2006 року вищенаведений Договір купівлі-продажу земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 14.06.2006 за номером 2504277, виданим ОСОБА_6 - приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.
03 квітня 2007 року ОСОБА_2 отримала та зареєструвала Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів.
27 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - Банк) та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №354-07-Ипз, за умовами якого банк надав останній кредит в сумі 100 000 доларів США, з терміном погашення кредитних ресурсів до 26.04.2022 та з оплатою по процентній ставці - 14,5 % річних.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладений Іпотечний договір, посвідчений 27.04.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю. та зареєстрований в реєстрі за №1353, згідно з яким в іпотеку Банку передано належне іпотекодавцю нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер 3222486201:01:018:0040, АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2014 року у справі №369/257/14-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та звернуто стягнення на користь Банку на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер: 3222486201:01:018:0040, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №574620 за початковою ціною 351 000 грн.
13 березня 2019 року відбувся аукціон з продажу активів Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (протокол електронного аукціону                 №UA-EA- 2019-02-04-000104-Ь, номер лоту F07GL40805), а саме кредитного портфелю, що складався із прав вимоги за 19 кредитними договорами, до складу якого увійшли права вимоги за наступними договорами: Кредитним договором №354-07-Ипз від 07.12.2006, з усіма додатками (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, що є його невід`ємною частиною, що був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_2 ; Іпотечним договором від 27.04.2007, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю. 27.04.2007 за реєстровим №1353, що був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та іпотекодавцем                ОСОБА_2 , із подальшими змінами.
За наслідком проведеного аукціону, 28.03.2019 між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» укладено: договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28.03.2019; договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 28.03.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М. С. 27.01.2007 за реєстровим №1392.
Відповідні відомості про права ТОВ "ФК "Інвент" щодо предмета іпотеки, як іпотекодержателя відображені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.04.2021 №251148954.
Судом також встановлено, що зміст Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.06.2006, укладений між ОСОБА_2 ОСОБА_5 не містить відомостей про те, що спірна земельна ділянка придбана відповідачкою на підставі Договору комісії з подальшою передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він здійснив повну оплату за договором купівлі-продажу спірної земельної ділянки в день його укладення, а тому на підставі цього ж договору купівлі-продажу, договору комісії та відповідно до вимог ст. 1018 ЦК України набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1001 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку (кадастровий номер: 3222486201:01:018:0040).
 
Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши положення ст. 1011, 1018 ЦК України, та встановивши, що у відповідності до вимог   ст. 81 ЦПК України надані позивачем докази не підтверджують факт укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на виконання умов договору комісії, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом матеріального права та неповного з`ясування щодо обставин справи.
 
Дійсно, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, як на підставу скасування рішення суду позивач посилався лише на те, що суд першої інстанції не врахував фактичне визнання відповідачкою позову у відзиві на позовну заяву та проігнорував положення ч. 6 ст. 263 ЦПК України.
 
Водночас, колегія суддів вважає безпідставними такі  доводи скаржника, з огляду на наступне.
 
Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі №675/2136/19 роз`яснив відмінність між визнанням обставини та визнанням позову, що впливає на різні правові наслідки, зробивши такі правові висновки.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
Як вказувалося вище та вбачається з матеріалів справи, відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому не визнала позов та просила відмовити ОСОБА_1 в його задоволенні. Поруч з цим, відзиві відповідачка визнала обставини укладення з позивачем договору комісії, а також зазначила, що останній в обумовлений в договорі строк не оплатив їй комісійну винагороду та затримав її виплату під різними причинами. Також зазначила, що невчасний розрахунок за договором комісії призвів до нанесення їй моральної шкоди, а тому вона принципово не буде повертати                  ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
 
На думку позивача, наведені відповідачкою обставини у відзиві на позовну заяву вказують на те, що остання підтвердила факт придбання земельної ділянки за рахунок коштів ОСОБА_1 та те, що вона виконала частину договору комісії і зареєструвала право власності на земельну ділянку за собою.
 
Разом з тим, матеріали справи та позиція її учасника - третьої особи ТОВ "ФК "Інвент" свідчать про те, що третя особа не визнавала обставин наведених відповідачкою у відзиві на позовну заяву.
Так, у своїх поясненнях на позовну заяву ТОВ "ФК "Інвент" заперечує проти позову та вказує, зокрема, на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 відповідно до Договору комісії та саме за кошти ОСОБА_1 . Також третя особа в письмових поясненнях, окрім іншого, посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 виплачено винагороду за Договором комісії, що ставить під сумнів економічну доцільність зазначеного виду договору. Наголосило теж на тому, що впродовж більш ніж 13-ти років з дня укладення договору комісії (10.06.2006) ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій щодо майна, нібито придбаного відповідачкою за його кошти та на його користь.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що визнання відповідачкою обставин укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки з оформленням права власності на неї на цю ж земельну ділянку, яку вона повинна була передати у власність ОСОБА_1 , не є безумовною підставою для суду ухвалити рішення про задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про визнання відповідачкою обставин того, що спірна земельна ділянка придбана на підставі договору комісії та зареєстрована на праві власності за нею, але повинна належати позивачу, не є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Беручи до уваги те, що у відзиві на позовну заяву відповідачка визнала лише певні обставини у справі, а не пред`явлену до неї позовну вимогу, та при цьому просила в задоволенні позову відмовити, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції проігнорував положення ч. 6 ст. 263 ЦПК України, в якій законодавець визначив наслідки для суду у разі визнання однією із сторін пред'явлену до неї позовну вимогу. 
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий                                                                                        О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                     О. В. Желепа

                                                                                                               О. В. Немировська