ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
22 листопада 2023 року                            
м. Київ                                                            
 
справа № 227/2230/20
 
провадження № 61-8079св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгеніївна,
боржник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Мірути О. А., Хейло Я. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 

Короткий зміст подання
 
У січні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. звернулася до суду з поданням, боржник - ОСОБА_1 , заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт»), про оголошення у розшук боржника.
 
Подання мотивовано тим, що у неї, як у приватного виконавця, на виконанні знаходиться виконавче провадження № 65367797 від 11 травня 2021 року                            з примусового виконання виконавчого листа № 227/2230/20, виданого 11 березня 2021 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.82923.001 від 18 січня                    2013 року в загальному розмірі 55 992,92 грн, яка складається з: 36 060,63 грн - сума простроченого основного боргу за кредитом; 19 932,29 грн - сума заборгованості по відсоткам (за період з 13 серпня 2014 року до 07 січня 2018 року). 
 
Зазначала, що 11 травня 2021 року нею винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65367797. 
11 травня 2021 року, 17 травня 2021 року, 01 листопада 2021 року, 02 листопада 2021 року винесено постанови про арешт коштів в банках. У банках відсутні відкриті рахунки боржника. 
20 травня 2021 року винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника.
Відповідно до довідки Державної фіскальної служби України інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорту на обліку в органах ДФС не перебуває. 
Відповідно до інформації МВС за боржником не зареєстровано транспортних засобів. 
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, відомості щодо перетинання кордону боржником в період з 11 травня 2021 року до 01 листопада 2021 року відсутні. 
17 травня 2021 року направлено вимогу до Міністерства соціальної політики про перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи, відповідь на яку не отримано. 
Згідно відповіді Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області від 17 листопада 2021 року боржник не значиться документованим паспортом громадянина України для виїзду за кордон.
 
Посилалася на те, що боржник зареєстрована в АДРЕСА_1 , тобто на непідконтрольній території України, куди «Укрпошта» тимчасово не здійснює поштові відправлення, що унеможливлює направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому нею вжито заходи для встановлення фактичного місця проживання боржника, які не принесли результату. З дати відкриття виконавчого провадження з боржника на користь стягувача стягнень не було, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання боржник не вчиняв, з жодними заявами, клопотаннями до приватного виконавця не звертався, про зміну адреси не повідомляв, що вказує на ухилення від виконання рішення суду. Тому з метою забезпечення виконання рішення суду, приватний виконавець просила оголосити у розшук ОСОБА_1 
 
08 березня 2023 року від приватного виконавця надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що нею вжито всіх заходів щодо встановлення місця перебування боржника, а саме зроблено запити до Національної соціальної сервісної служби, Державної прикордонної служби України, Держпродспоживслужби, Головного управління Пенсійного фонду України, Департаменту інформаційних технологій УМВС України. Крім того, на території України існує можливість дізнатися про виконавчі провадження з відкритих ресурсів із застосунку «Дія», «Єдиного реєстру боржників», тобто об`єктивно створено всі можливості для обізнаності боржника. 
Посилалася на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 червня                2022 року у справі № 225/890/21 щодо повідомлення боржника, який зареєстрований на тимчасом окупованій території, у якому зазначено, що обов`язок повідомлення приватному виконавцю зміненої адреси проживання покладається саме на боржника. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2023 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. відмовлено.
 
Ухвала районного суду мотивована тим, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. При цьому приватним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих приватним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, тому у задоволенні подання слід відмовити.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Не погоджуючись із судовим рішенням районного суду, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. звернулася до суду                                    з апеляційною скаргою на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2023 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області     Матвійчук Н. Є. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області  Матвійчук Н. Є. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за звернення до суду з поданням про оголошення у розшук боржника. Водночас, підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду. Вказане положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
 
З огляду на відсутність підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору та те, що приватним виконавцем Матвійчук Н. Є. не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, апеляційний суд вважав, що відповідно до частини третьої статті 185, статті 357 ЦПК України апеляційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню скаржнику.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року скасувати на направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У липні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
 
Касаційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не задовольнив її клопотання про звільнення від сплати судового збору, не врахував відсутність у неї доходу у 2022 році, на підтвердження чого нею надано відповідні докази, зокрема податкову декларацію за 2022 рік. При цьому з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану.
 
Посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 750/6872/20 (провадження № 61-4765св21) і зазначає, що, реалізовуючи свою незалежну професійну діяльність приватного виконавця, вона не втратила статус фізичної особи, а положення пунктів 1, 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» про звільнення від сплати судового збору застосовуються саме до фізичних осіб. У цій частині посилається також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).
 
Вважає, що суд апеляційної інстанції обмежив її право на доступ до суду, такі дії суду перешкоджають примусовому виконанню судового рішення. Посилається на прецедентну практику ЄСПЛ щодо доступу до правосуддя та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. вказує те,                       що апеляційний суд безпідставно повернув їй апеляційну скаргу, оскільки приватний виконавець є фізичною особою та має право користуватись пільгами, передбаченими статтями 5, 8 Закону України «Про судовий збір». Зазначає,                          що відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» приватний виконавець не відноситься до суб`єктів справляння судового збору, тобто не є фізичною або юридичною особою (стороною у справі), які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів чи відносно яких ухвалене рішення. Звертає увагу на те,                               що Законом України «Про судовий збір» не передбачено ставки судового збору за звернення до суду приватним/державним виконавцем з поданням про оголошення у розшук боржника, тому на виконавця не покладається обов`язок сплачувати судовий збір за подання апеляційних скарг на ухвали за результатами розгляду таких заяв. Вважає, що судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 910/4557/18, від 19 січня 2023 року у справі № 240/17372/21 (провадження                       № К/9901/16732/22).
 
У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшли клопотання ОСОБА_3  про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, так як справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Спір стосується питання сплати приватним виконавцем судового збору за подання до суду апеляційної/касаційної інстанції відповідної скарги у справі за поданням приватного виконавця про оголошення у розшук боржника.
 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
 
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
 
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
 
Розміри ставок судового збору регламентовано статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
 
Статтею 5 вказаного закону визначено пільги щодо сплати судового збору.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України, статтями 2, 17 ЦПК України однією                           з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на  касаційне оскарження судового рішення.
 
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
 
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору                                       у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору (частина п`ята статті 356 ЦПК України).
 
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, якою регламентовано питання залишення позовної заяви без руху, повернення заяви (частина друга статті 357 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до статей 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, приватний виконавець                       Матвійчук Н. Є. оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 29 березня 2023 року про відмову у задоволенні її подання про оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 . При цьому вона просила апеляційний суд звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на відсутність доходу за 2022 рік, що підтверджується відповідною податковою декларацією.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області     Матвійчук Н. Є. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Надано приватному виконавцю Матвійчук Н. Є. строк для сплати судового збору та попереджено про наслідки невиконання ухвали.
 
Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» урегульовано питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
 
Відповідно до вказаної норми права, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:                      а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 19 червня 2011 року в справі Креуз проти Польщі («Kreuz v. Poland») зазначав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому положення пункту 1 статті 6 Конвенції не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
 
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»)                                    від 26 липня 2005 року).
 
Разом із тим, наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» установлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору.
 
Зазначеною нормою прямо передбачено право суду, зокрема, звільнити від сплати судового збору, враховуючи майновий стан за певних умов, саме позивача,                                 а приватний виконавець Матвійчук Н. Є. не є позивачем у справі.
 
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи клопотання приватного виконавця                     Матвійчук Н. Є. про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, врахував вищевказані норми права та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання. При цьому в силу вимог процесуального закону апеляційну скаргу приватного виконавця залишено без руху, останній надано строк для сплати судового збору, розмір якого визначено судом відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».
 
У травні 2023 року, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 16 травня               2023 року, приватний виконавець Матвійчук Н. Є. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, в якому просила звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Суд апеляційної інстанції, застосувавши вищевказані норми процесуального закону та Закону України «Про судовий збір», ухвалою від 30 травня 2023 року відмовив                   у задоволенні клопотання приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, її апеляційну скаргу на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 28 березня 2023 року визнав неподаною та повернув заявнику.
 
Суд апеляційної інстанції повторно наголосив, що положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» на приватного виконавця Матвійчук Н. Є. не поширюються.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палатиКасаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 225/2213/20 (провадження № 61-7398сво23) зазначено:
«Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною другою статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Оскільки в цій справі приватний виконавець Матвійчук Н. Є. не діє в особистих інтересах, а є суб`єктом, який здійснює виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що вона не є особою, яка належить до категорії осіб, стосовно яких законодавцем встановлені пільги щодо сплати судового збору, тому підстав для звільнення її від сплати судового збору немає.
У вищенаведеній справі, оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу на ухвалу суду, не виконано ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги».
 
Отже, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні відповідного клопотання приватного виконавця, повернувши її апеляційну скаргу.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Із цих підстав відхиляються посилання касаційної скарги на відповідну судову практику Верховного Суду, висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються                          з судовою практикою Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
Указаним доводам уже надано відповідну правову оцінку судом апеляційної інстанції, з якою погоджується Верховний Суд.
 
З огляду на зазначене, у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для звільнення приватного виконавця Матвійчук Н. Є. від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
У листопаді 2023 року заявник касаційної скарги подав до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Клопотання мотивоване тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Верховний Суд не знаходить правових підстав для задоволення зазначеного клопотання.
 
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року                             у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. 
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються                   як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
 
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявником не наведено мотивів та аргументів для такої передачі, наведені заявником обґрунтування у розумінні положень частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому                                 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Крім того, у цій справі Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, відкриваючи касаційне провадження, частково задовольнив клопотання приватного виконавця про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги й відстрочив сплату судового збору до закінчення касаційного розгляду справи.
 
З урахуванням наведеного, відповідних норм Закону України «Про судовий збір», висновків Верховного Суду у цій постанові, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536,80 грн.
 
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 серпня 2023 року                     у подібній справі № 2/267/840/13 (провадження № 61-8206св23).
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни залишити без задоволення.
 
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок на користь держави.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець