ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 р. 	Справа № 520/2987/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 17.11.22  по справі № 520/2987/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі – ГУ ДПС в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 821,80 грн;
- стягнути з ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог послалась на незаконність податкового повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031, як такого, що винесене ГУ ДПС в Харківській області за відсутності підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 кв.м., оскільки ставка податку для квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб, відповідно до пункту 2 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 (далі Рішення №542/17), ухваленого на виконання пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, встановлена у розмірі 0 відсотків. Відтак, застосування податковим органом до нерухомого майна позивача ставки податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування є протиправним.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі № 520/2987/22 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, пославшись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом принципів верховенства права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі № 520/2987/22, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що контролюючим органом до об`єкта житлової нерухомості, а саме: квартири, що перебуває у власності ОСОБА_1 , правомірно застосовано ставку податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв метр, яка узгоджується з Рішенням № 542/17. Зауважив, що судом першої інстанції не враховано, що Рішення № 542/17 зі змінами та доповненнями не відповідає вимогам ПК України та повноваженням міської ради в частині встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м., що знаходяться у власності фізичних осіб у розмірі 0 відсотків, оскільки згідно з пп. 12.3.7. п. 12.3 ст. 12 ПК України не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.
Пославшись на лист Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19, зазначив, що нормами ПК України, який має вищу юридичну силу у порівнянні з рішенням Харківської міської ради, не передбачено зміни розміру шляхом зменшення бази об`єкта об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, визначеної пп. 266.4.1 266.4 ст.266 ПК України.
Крім того, апелянтом наведено розрахунок податку за об`єкт житлової нерухомості, належний позивачу на праві власності у 2020 році (17,4 х 47,23 = 821,80 грн., де 17,4 - площа житлової нерухомості, з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування, що перебуває у власності позивача, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень).
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2022 р. позивачу на праві власності, належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 м2 .
Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 0282054-2414-2031 від 01.03.2021, яким позивачу з урахуванням положень пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 821,80 грн.
Позивачем в порядку ст.56 ПК України подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031, за результатами розгляду якої рішенням від 14.12.2021 № 11338/Б/99-00-06-01-04-09 скарга залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з і ставки 1%, оскільки згідно з пунктом 3 Додатку 1 до рішення Харківської міської № 542/17 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема квартири ОСОБА_1 , яка має загальну площу 77,4 м.кв., тобто меншу ніж 85 кв.м., встановлюється у розмірі 0 відсотків.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Згідно із приписами статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухомі майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги сплати цього податку.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.
Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
З аналізу наведених норм слідує, що власник об`єкта житлової нерухомості (квартири), право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у розумінні приписів п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а належні на праві приватної власності квартири є об`єктами оподаткування відповідно до п.п.266.2.1 п. 266.2 статті 266 ПК України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 у 2020 році на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 м 2, а відтак позивач є  платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Положеннями підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України закріплено пільги зі сплати податку та передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, в тому числі: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з вимогами статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.
Статтею 12 ПК України встановлено повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів.
Так, згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
За приписами підпунктів 12.4.1. - 12.4.3. пункту 12.4. статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Згідно з пунктом 12.5. статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори, в т.ч. податок на майно, який складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Пунктом 3 Рішення № 542/17 визначено, що місцеві податки та збори на території міста Харкова справляються відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням ставок та пільг, встановлених пунктом 2 цього рішення.
Пунктом 2 Рішення № 542/17 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1 до цього рішення.
В Додатку 1 до Рішення № 542/17 зазначено: ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування (п. 1); ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 31 та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.
Згідно з пунктом 3 Додатку 1 Рішення № 542/17 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема квартири/квартир незалежно від їх кількості, загальною площею до 85 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.
Пунктом 4 Додатку 1 закріплено, що відповідно до норм ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в т.ч. їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв.м.; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв.м.; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв.м.
Колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС в Харківській області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 821,80 грн, виходило із того, що база оподаткування у даному випадку, з урахуванням встановленого п.п. "а" п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільгового зменшення, становить 17,4 кв.м (77,4 кв.м. - 60 кв.м.).
Згідно з наведеним відповідачем розрахунком податку за об`єкт житлової нерухомості, належний позивачу на праві власності у 2020 році (квартира АДРЕСА_1 ), визначений в оскаржуваному податковому повідомленні – рішенні, сума податку розрахована таким чином: станом на 01.01.2020 мінімальна заробітна плата складала 4 723,00 грн (4723,00*1%= 47,23 грн), загальна площа кватири – 77,4 м2, пільга у вигляді зменшення бази оподаткування, відповідно до норм ПК України, - 60 м2. Отже, база оподаткування складає 77,4 – 60 = 17,4 м2.
17,4 х 47,23 = 821,80 грн, де 17,4 – площа житлової нерухомості, з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування, що перебуває у власності позивача, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 грн).
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідачем проігноровано пункт 3 Додатку 1 до Рішення № 542/17, яким визначено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема квартири/квартир незалежно від їх кількості, загальною площею до 85 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.
З огляду на зазначене, нарахування ОСОБА_1 податковими повідомленням-рішенням від 01.03.2021 № 0282054-2414-2031 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт житлової нерухомості – квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 м.кв., що є меншим ніж 85 м.кв.,  є неправомірним, а відтак підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на невідповідність Рішення №542/17 вимогам ПК України, зокрема підпункту 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 ПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаним рішенням Харківською міською радою не встановлювалися індивідуальні пільгові ставки податку для окремих фізичних осіб, та такі особи в індивідуальному порядку від сплати податку не звільнялись.
Натомість, Рішенням № 542/17 диференційовано об`єкти житлової нерухомості в залежності від площі та встановлено різні ставки податку у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2. бази оподаткування.
Отже, встановлення Харківською міською радою ставки податку для такого об`єкта оподаткування, як об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, загальною площею до 85 кв. м., у розмірі 0 (нуль) відсотків не є ані встановленням граничної межі житлової нерухомості для оподаткування, на яку зменшується база оподаткування в розмірі більшому, ніж передбачено пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, ані встановленням пільг, відмінних від передбачених ПК України. Варто зазначити, що така пільга не є персоніфікованою та визначеною індивідуально для окремої фізичної особи (фізичних осіб).
Крім того, застережень щодо нижньої межі ставки податку на нерухоме майно, зокрема щодо встановлення ставки податку у розмірі 0 відсотків, положення ПК України не містять, як і норм, відповідно до яких ставка податку має бути відмінною від нуля.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцію   та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що ГУ ДПС у Харківській області при винесенні податкового повідомлення-рішення від 01.03.2021 № 0282954-2414-2031 діяло не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, передбачений Законом, що є підставою для його скасування та задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч.4 ст. 229, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 по справі № 520/2987/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.А. Спаскін