ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2239/22	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Ярош А.І.,
Суддів: Г.І. Діброви, Н.М. Принцевської

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА": Тетеря С.І.
від Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН": Куцевол Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" та Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН"
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 року, суддя в І інстанції               Гут С.Ф., повний текст якого складено 23.06.2023 в. м. Одесі
у справі №916/2239/22
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА"
до відповідача: Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН"
про 6  823  608 грн

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" 6  823 608 грн штрафу.
Позов обгрунтований неналежним виконання умов договору поставки від 03.02.2021 №К2102-5522 в частині виконання взятих на себе обов`язків із своєчасного відвантаження товару, у зв`язку із чим укладено додаткові угоди №3 та № 4, за якими Відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити штраф у розмірі 7  426 608 грн у погоджений графік, однак останнім сплачено лише 600 000 грн. При цьому, Позивач був змушений закуповувати сільськогосподарську продукцію у інших виробників.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" до Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" про стягнення 6  823 608 грн задоволено частково; стягнуто з Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА"  3  411 804 грн штрафу та 102  354,12 грн судового збору; у задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що, оскільки предметом позову є стягнення штрафу, розмір якого погоджено сторонами в укладених додаткових угодах, тому у ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" наявне право вимагати стягнення з ПАП “ДЗВІН” 6  823 608 грн штрафу (7  423 608,60 грн сума штрафу визначена додатковими угодами №№ 3 та 4 – 600 000 грн сплачених коштів), однак приймаючи до уваги те, що матеріали даної справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності ТОВ "ЛДК УКРАЇНА", та/або доказів настання негативних наслідків та понесення ним збитків саме в результаті порушення ПАП “ДЗВІН” умов договору, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, господарський суд зменшив належну до стягнення суму штрафу до 3  411 804,00 грн. Суд першої інстанції також зазначив, що зменшення штрафу до 600 000 грн, про що клопотало ПАП “ДЗВІН”, нівелюватиме суть штрафу як відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.
13.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить скасувати  рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що враховуючи висновки Верховного Суду у справі №916/878/20, №910/8698/19, Позивач не мав обов`язку доводити у межах цієї справи понесення ним збитків у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224 ГК України, а суд першої інстанції, відповідно, всупереч вказаним висновкам Верховного Суду і в порушення норм ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України поклав на ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" тягар їх доказування.
Вказує, що розмір штрафу, нарахованого ПАП "ДЗВІН" за невиконання Договору поставки (7 423 608,00 грн), становить 30% від вартості непоставленого Товару (24 745 360,00 грн) і, відповідно, не є надмірно великим та не створює несправедливо надмірний тягар для Підприємства. Отже, наведене свідчить про те, що у суду першої інстанції не було обов`язку  згідно з ч.1 ст. 233 ГК України умови для зменшення штрафних санкцій у вигляді неспівмірності розміру штрафу з розміром збитків Позивача.
Також зазначає, що суд допустив порушення норм ст. 86, ч. 5 ст. 236 ГПК України, не надавши жодної оцінки наданим Позивачем доказам у підтвердження завдання йому збитків у розумінні норм ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224 ГК України внаслідок невиконання Відповідачем Договору поставки, в той же час як Відповідач не довів за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України погіршення свого майнового стану внаслідок ведення бойових дій на території України.
13.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" надійшла апеляційна скарга та відзив на апеляційну скаргу позивача, які є ідентичними за змістом, в яких скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 в частині стягнення штрафу в розмірі 3  411  804 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зокрема, апелянт вказує, що ПАП «Дзвін» як відповідач по даній справі зареєстроване та фактично знаходиться за адресою: 48510, Тернопільська обл., Чортківський район, м.с. Звиняч, у зв?язку з чим господарські спори з вимогами до ПАП «Дзвін» повинні розглядатися за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача - у господарському суді Тернопільської області, що було проігноровано судом першої інстанції при відкритті провадження по даній справі та призвело до порушення вимог ст. ст. 27, 29, а договір поставки №К2102-5522 від 03.02.2021 року передбачає виконання покупцем та постачальником комплексу договірних зобов?язань, місце виконання яких знаходиться у різних місцях (Тернопільській, Київській, Одеській областях, а також всіх областях за маршрутом залізничного сполучення від місця завантаження товару у Тернопільській області до одного з терміналів в Одеській області), при цьому переважна частина таких зобов?язань знаходиться поза межами Одеської області, отже, на думку скаржника, відсутні будь-які правові підстави для визначення місцем виконання всього договору місцезнаходження деяких терміналів, які визначають місце доставки товару, що поставляється.
Також зазначає, що не здійснення відповідачем поставки товару згідно з договором поставки №К2102-5522 від 03.02.2021 року не призвело до заподіяння позивачу жодних збитків, оскільки ТОВ «ЛДК Україна» за умовами договору не здійснювалося жодної передоплати за товар, тобто позивач не поніс жодних прямих витрат, а також не поставка відповідачем товару не призвела до застосування до позивача жодних штрафних санкцій з боку третіх осіб, державних органів тощо, тобто позивач не поніс додаткових витрат, необхідність здійснення яких знаходилась б у причинно-наслідковому зв?язку із не поставкою товару за вказаним договором.
ПАП «Дзвін» зазначає, що стягнення 3 411 804,00 грн штрафу свідчить про створення судом передумов для отримання ТОВ «ЛДК Україна» невиправданих додаткових прибутків за рахунок штрафу, що є спотворенням правового змісту та призначення останнього, оскільки: такий штраф не виконує функцію компенсації втрат або збитків позивача, з огляду на відсутність у ТОВ «ЛДК Україна» будь-яких збитків, а також не здійснення позивачем жодної передоплати за товар. Штраф у розмірі 3 411 804,00 грн. перетворюється на несправедливо непомірний тягар для ПАП «Дзвін», оскільки його розмір є непомірним та не відповідає наслідкам допущеного відповідачем порушення договору поставки № К2102-5522 від 03.02.2021 року, а добровільно сплачений ПАП «Дзвін» штраф на користь позивача в розмірі 600 000,00 грн. є достатнім для досягнення дисциплінуючої мети штрафної санкції.
До суду апеляційної інстанції також надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАП «Дзвін» від позивача, в якому останній просить апеляційну скаргу ПАП «Дзвін» залишити без задоволення та зазначає, що умови Договору поставки передбачають місце його виконання лише на території Одеської області. Відтак, зобов?язання Відповідача перед Позивачем за Договором поставки були б невиконані у разі невиконання ним вимог п. 5.1 Договору. При цьому, як вбачається із приписів ст. 712 ЦК України, поставка Підприємством товару Товариству є первинним, а оплата товару - вторинним (зустрічним) зобов?язанням. За таких обставин, а також з огляду на приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України, справа №916/2239/22 підлягала розгляду також Господарським судом Одеської області, що і було зроблено.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 та призначено дану справу до розгляду на 03.10.2023 об 11:00.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 та об`єднано апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22.
В судовому засіданні 03.10.2023 представник позивача наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, скасувати  рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, а представник відповідача просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 в частині стягнення штрафу в розмірі 3  411  804 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.02.2021 р. між ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" (Покупець) та ПАП “ДЗВІН” (Постачальник) укладено договір поставки № К2102-5522 (Договір), умовами пункту 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов`язується поставити й передати, а Покупець зобов`язується, оплатити й прийняти від Постачальника сільськогосподарську продукцію - кукурудзу 3-го класу, урожаю 2021 року (Товар), код Товару згідно з УКТ ЗЕД - 1005, насипом відповідно до умов дійсного Договору.
Кількість Товару 4000,000 метричних тонн +/-2% за вибором Постачальника (згідно даних отриманих при зважуванні Товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні Товару під час вивантаження в пункті призначення (пункт 3.1 Договору).
Попередня ціна Товару за цим Договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між Сторонами на дату укладання цього Договору, що становить 27,9000 гривень за 1 долар США. На дату укладення цього Договору попередня ціна в національній валюті становить 5683,33 грн, плюс ПДВ 1136,67 грн, разом 6820,00 грн (шість тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок) за одну метричну тону. Ціна договору розуміється як DAT – ТОВ “БРУКЛІН-КИЇВ” (пункт 3.1 Договору).
Попередня ціна Товару за цим Договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між Сторонами на дату укладання цього Договору, що становить 27,9000 гривень за 1 долар США. На дату укладення цього Договору попередня ціна в національній валюті становить 5683,33 грн, плюс ПДВ 1136,67 грн, разом 6820,00 грн (шість тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок) за одну метричну тону. Ціна договору розуміється як DAT – TOB “TIC-ЗЕРНО” (пункт 4.1 Договору).
Постачальник має право зафіксувати новий курс для визначення Остаточної ціни на весь об`єм Товару (його частину) за цим Договором до кінця періоду поставки, як визначено в п. 5.2, цього Договору, якщо інше не буде погоджено між Сторонами (пункт 5.1 Договору).
Постачальник зобов`язується передати Товар на умовах DAT (поставка на терміналі) ТОВ “Бруклін-Киїн", 65023, Україна, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, 1, та/або (винятково за вибором Покупця) DAT (поставка на терміналі) – ТОВ “Боріваж”, 67550, Україна, Одеська обл., Лиманський район, смт Нові Біляри, вул. Індустраільна, 10 та/або (винятково за вибором Покупця) DAT (поставка на терміналі) – ТОВ “ТІС-Зерно”. 67543, Україна, Одеська обл., с. Визирка, вул. Чапаева, 60, що є пунктом призначення за умовами цього Договору. Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Інкотермс" 2010 року (пункт 5.1 Договору).
Товар, повинен бути відвантажений відповідно до показників якості та у кількості, згідно п. 2. та п. 3. цього Договору у період з 01.11.2021 по 21.11.2021. Датою відвантаження є дата у відповідний електронній залізничній накладній, проставлена під час її оформлення на станції відправлення Товару, проте, датою поставки Товару є дата приймання Товару в пункту призначення (пункт 5.2 Договору).
За непостачання Товару за дійсним Договором Постачальник зобов`язується сплатити Покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого Товару (пункт 7.4 Договору).
Цей Договір набуває чинності з дати Підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1 Договору).
Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.
10.12.2021 р. між ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" (Покупець) та ПАП “ДЗВІН” (Постачальник) підписано Додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до пункту 1 якої згідно положень Розділу 4 Договору “Ціна Товару”, Сторони домовились зафіксувати курс в розмірі 26,64 за один долар США, для визначення Остаточної ціни на Товар, згідно Договору. 
Відповідно, Сторони підтверджують, що Остаточна ціна Товару за Договором, за одну метричну тонну становить 5426,61 грн (п`ять тисяч чотириста двадцять шість гривень 61 копійка) плюс ПДВ 759,73 гри (сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 73 копійки), разом 6186,34 грн (шість тисяч сто вісімдесят шість гривень 34 копійки) з ПДВ. Ціна Договору розуміється як ціна на умовах DAT – TOB “Бруклін-Київ” та/або DAT – TOB “Боріваж” та/або DAT – TOB “ТІС-Зерно”.
У зв`язку з непоставкою/недопоставкою Товару протягом періоду поставки в строк, зазначений в Договорі, Сторони, на підставі положень Договору, домовились врегулювати спірні відносини за Договором шляхом сплати Постачальником Покупцю штрафу в розмірі 7423608,00 грн (Сім мільйонів чотириста двадцять три тисячі шістсот вісім гривень 00 копійок) (пункт 2 Додаткової угоди № 2).
Постачальник зобов`язується сплатити штраф, згідно умов цієї Додаткової угоди, на рахунок Покупця, вказаний нижче, на наступних умовах: сплата штрафу (згідно п. 1 цієї Додаткової угоди) до 20 травня 2022 р. включно, в національній валюті – гривні на розрахунковий рахунок, вказаний в реквізитах цієї Додаткової угоди (пункт 3 Додаткової угоди № 3).
Сторони домовились, що після надходження коштів у розмірі 7423608 грн 00 коп. (Сім мільйонів чотириста двадцять три тисячі шістсот вісім гривень 00 копійок) від Постачальника на рахунок Покупця дія цього Договору вважається припиненою і у Сторін не залишається претензій за цим Договором.” (пункт 4 Додаткової угоди № 3).
10.12.2021 р. ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" (Покупець) та ПАП “ДЗВІН” (Постачальник) підписано Додаткову угоду № 4 до Договору, відповідно до пункту 1 якої у зв`язку з непоставкою/недопоставкою Товару протягом періоду поставки, зазначеного в Договорі, Сторони, на підставі положень Договору, домовились врегулювати спірні відносини за Договором шляхом сплати Постачальником Покупцю штрафу в розмірі 7423608,00 грн (Сім мільйонів чотириста двадцять три тисячі шістсот вісім гривень 00 копійок), що підтверджується підписаною Додатковою угодою №3 від 26.11.2021 року до Договору.
Сторони домовились, що Постачальник зобов`язується сплатити штраф, згідно умов цієї Додаткової угоди, на рахунок Покупця, вказаний нижче, за наступним графіком мінімально обов`язкових платежів: 
-100000,00 грн до 17.12.2021 р. включно; 
-500000,00 грн до 01.02.2022 р. включно; 
-500000,00 грн до 01.04.2022 р. включно; 
-сплата всієї суми штрафу (згідно п.1 цієї Додаткової угоди) – до 20 травня 2022 року включно (пункт 2 Додаткової угоди № 4).
Додаткові угоди № 3 та № 4 підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.
17.12.2021 р. ПрАП “ДЗВІН” перераховано ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" 100000,00 грн із призначенням платежу “штраф за Договором” відповідно до платіжного доручення № 28350.
01.02.2022 р. ПрАП “ДЗВІН” перераховано ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" 500000,00 грн із призначенням платежу “штраф за Договором” відповідно до платіжного доручення № 29166.
Інші платежі, що мало бути здійснені Постачальником до 01.04.2023 і до 20.05.2022 не надійшли на рахунок Покупця, в матеріалах справи відсутні докази щодо оплати решти штрафу відповідачем.
24.05.2023 р. ПрАП “ДЗВІН” звернулось до ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" із листом вих. № 251, в якому посилається на настання форс-мажорних обставин, викликаних збройною агресією Російської Федерації проти України та пропонує почати перемовини стосовно пошуку компромісу на взаємовигідних умовах.
Однак, сторони не дійшли згоди щодо врегулювання спору, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.
Отже, предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з ПрАП "ДЗВІН" на користь ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" штрафних санкцій, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поставки.
Щодо аргументів ПрАП “ДЗВІН” стосовно підсудності справи №916/2239/22, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідач вказує, що ПАП «Дзвін» як відповідач по даній справі зареєстроване та фактично знаходиться за адресою: 48510, Тернопільська обл., Чортківський район, м.с. Звиняч, у зв?язку з чим господарські спори з вимогами до ПАП «Дзвін» повинні розглядатися за територіальною підсудністю за місцезнаходженням відповідача - у господарському суді Тернопільської області, що було проігноровано судом першої інстанції при відкритті провадження по даній справі та призвело до порушення вимог ст. ст. 27, 29, а договір поставки №К2102-5522 від 03.02.2021 року передбачає виконання покупцем та постачальником комплексу договірних зобов?язань, місце виконання яких знаходиться у різних місцях (Тернопільській, Київській, Одеській областях, а також всіх областях за маршрутом залізничного сполучення від місця завантаження товару у Тернопільській області до одного з терміналів в Одеській області), при цьому переважна частина таких зобов?язань знаходиться поза межами Одеської області, отже, на думку скаржника, відсутні будь-які правові підстави для визначення місцем виконання всього договору місцезнаходження деяких терміналів, які визначають місце доставки товару, що поставляється..
Суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеним вище аргументом апелянта –відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.
Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.
За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.
Судова колегія зазначає, що виходячи з правової природи договору поставки та приписів ст. 712 Цивільного кодексу України, місцем виконання відповідного договору є місце поставки товару.
Згідно з п. 5.1 договору постачальник вважається таким, що здійснив свої зобов`язання з поставки товару, з дати приймання товару в пункті призначення
Зі змісту п. 5.1 Договору поставки вбачається, що сторони визначили, що Постачальник зобов?язується передати товар на умовах DAT (поставка на терміналі) - ТОВ "Бруклін-Київ" , 65026, країна, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, 1, ТА/АБО (винятково за вибором Покупця) DAT (поставка на терміналі) - ТОВ "Боріваж", 67550, Україна, Одеська обл., Лиманський район, смт Нові Біляри, вул. Індустріальна, 10, ТА/АБО (винятково за вибором Покупця) DAT (поставка на терміналі) - ТОВ "ТІС-Зерно", 67543, Україна, Одеська обл., с. Визирка, вул. Чапаєва, 60, що є пунктом призначення за умовами цього Договору. 
Вищенаведені положення Договору поставки свідчать, що товар мав бути поставлений на умовах DAT, що відповідно до міжнародних умов Інкотермс-2010 означає, що продавець виконав своє зобов?язання по постачанню, коли він надав покупцеві товар, розвантажений з транспортного засобу в узгодженому терміналі зазначеного місця призначення, тобто у цій справі в будь-якому з трьох, зазначених у Договорі, терміналів, кожен з яких знаходиться в Одеській області. 
Отже, умови Договору поставки передбачають місце його виконання лише на території Одеської області. 
Відтак, оскільки із приписів ст. 712 ЦК України, поставка Підприємством товару Товариству є первинним, а оплата товару - вторинним (зустрічним) зобов`язанням, тому з огляду на приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України, дана справа підлягала розгляду також Господарським судом Одеської області.
Аналогічного висновку щодо визначення територіальної підсудності подібного спору дійшов і Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 року у справі №912/354/20. 
Колегія суддів також погоджується із доводами позивача стосовно того, що посилання відповідача на те, що з підписанням Додаткових угод №3 та №4 від 10.12.2021 року до Договору поставки, сторони здійснили новацію зобов`язання, що виключає можливість звернення до суду на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України не відповідає дійсності з огляду на те, що предметом цього позову є саме стягнення штрафу за невиконання Договору поставки. 
У вказаних додаткових угодах сторони лише зафіксували розмір належного до сплати ПАП "ДЗВІН" штрафу, що саме по собі не є новацією у розумінні ст. 604 ЦК України. Більше того, ці угоди є невід?ємною частиною Договору поставки, а не замінюють його, про що свідчить пряма вказівка на це у них.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, користуючись правом, передбаченим ч 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, правомірно звернувся з відповідною позовною заявою до Господарського суду Одеської області, а твердження ПрАП "ДЗВІН" не доводять порушення судом першої інстанції територіальної юрисдикції (підсудності), визначені у ст. ст. 27, 29 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо суті спору.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України).
За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки відповідачем визнається обставина невиконання ним зобов`язань за договором поставки від 03.02.2021 №К2102-5522 шляхом непоставки за цим договором обумовленого сторонами товару - кукурудзи 3-го класу урожаю 2021 року, тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
За змістом п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойка (штраф, пені) - грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Так, відповідно до п. 7.4 договору поставки за непостачання товару сторонами погоджено сплату постачальником покупцеві штрафу у розмірі 30% від загальної вартості непоставленого товару.
Судова колегія не погоджується з доводами ПрАП "ДЗВІН" стосовно того, що ціну договору, виходячи з умов останнього, визначити неможливо, як і розмір штрафу, оскільки він розраховується у відсотковому еквіваленті від ціни договору, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Згідно з ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим, норми ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти надень платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Пунктом 4.1. Договору поставки встановлено кількість товару, що попередня ціна Товару за цим Договором за 1 метричну тонну становить гривневий еквівалент 244,51 доларів США, в тому числі ПДВ, за курсом, що погоджується між Сторонами на дату укладання цього Договору, що становить 27,9000 гривень за 1 долар США.
При цьому, пунктом 4.2 договору встановлено, що постачальник має право зафіксувати новий курс для визначення остаточної ціни на весь об`єм товару (його частину) за цим договором до кінця періоду поставки.
Разом з цим, умовами договору визначено чіткий порядок обрахунку остаточної ціни товару залежно від того, чи скористається постачальник своїм правом на фіксацію курсу.
Отже, умови договору поставки передбачають можливість зміни ціни товару (договору) після їх укладення, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі №910/11077/20.
Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, 10.12.2021 р. між ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" (Покупець) та ПАП “ДЗВІН” (Постачальник) підписано Додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до пункту 1 якої згідно положень Розділу 4 Договору “Ціна Товару”, Сторони домовились зафіксувати курс в розмірі 26,64 за один долар США, для визначення Остаточної ціни на Товар, згідно Договору, також сторони підтвердили, що остаточна ціна Товару за Договором, за одну метричну тонну становить 5426,61 грн (п`ять тисяч чотириста двадцять шість гривень 61 копійка) плюс ПДВ 759,73 грн (сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 73 копійки), разом 6186,34 грн (шість тисяч сто вісімдесят шість гривень 34 копійки) з ПДВ. “Боріваж” та/або DAT – TOB “ТІС-Зерно”.
Судова колегія зазначає, що визначення ціни товару у спосіб, яким скористалися сторони в договорі поставки, не суперечить чинному законодавству та не вважається що сторони не досягли згоди щодо такої його істотної умови. 
При цьому, 10.12.2021 ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" та ПАП “ДЗВІН” підписано Додаткову угоду № 4 до Договору, відповідно до пункту 1 якої у зв`язку з непоставкою/недопоставкою Товару протягом періоду поставки, зазначеного в Договорі, Сторони, на підставі положень Договору, домовились врегулювати спірні відносини за Договором шляхом сплати Постачальником Покупцю штрафу в розмірі 7423608,00 грн, тобто 30% від загальної вартості непоставленого товару, як то передбачено пунктом 7.4. Договору поставки.
Сторони домовились, що Постачальник зобов`язується сплатити штраф, згідно умов цієї Додаткової угоди, на рахунок Покупця, вказаний нижче, за наступним графіком мінімально обов`язкових платежів: 100000,00 грн до 17.12.2021 р. включно; 500000,00 грн до 01.02.2022 р. включно; 500000,00 грн до 01.04.2022 р. включно; сплата всієї суми штрафу (згідно п.1 цієї Додаткової угоди) – до 20 травня 2022 року включно (пункт 2 Додаткової угоди № 4).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що договір поставки, а також додаткові угоди №3 та №4 до договору підписані та скріплені печаткою підприємства відповідача без зауважень та заперечень.
Більш того, в подальшому 17.12.2021 ПрАП “ДЗВІН” перераховано ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" 100 000 грн із призначенням платежу “штраф за Договором” відповідно до платіжного доручення № 28350, а 01.02.2022 р. ПрАП “ДЗВІН” перераховано ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" 500 000 грн із призначенням платежу “штраф за Договором” відповідно до платіжного доручення № 29166, тобто у строки, встановлені вищенаведеною додатковою угодою №4, - ПрАП "ДЗВІН" додатково визнало та погодилось із наведеними вище загальною ціною договору, вартістю 1 метричної тони товару та розміром штрафу за порушення постачальником свого договірного зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку, що з огляду на неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором шляхом непоставки товару в обумовлені сторонами строки, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу штрафні санкції у правильному розмірі та у відповідності до умов спірного договору поставки. При цьому, з огляду на часткову оплату штрафу у розмірі 600 000,00 грн., позивачем також визначена правильна сума для стягнення з відповідача у судовому порядку: (24  745  360 грн (загальна вартість непоставленого товару) х 30% = 7  423  608 грн ) - 600  000 грн = 6  823  608 грн.
Щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вказує наступне.
Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.
Згідно із приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 викладено висновок про те, що частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання     про зменшення пені,     штрафу.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21).
Так, у п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 року у справі №910/353/19).
Проте, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі №916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19).
Разом з тим, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №902/855/18).
Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 905/1409/21).
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Судова колегія наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК).
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі № 916/878/20.
Крім того, виходячи з різниці між ціною товару за спірним договором (4 000 метричних тонн * 6186,34 = 24  745 360 грн.) та ціною за договорами на поставку кукурудзи 3-го класу урожаю 2021 року, яка була сплачена іншім постачальникам (у загальній сумі 29  293  952,60 грн.), додаткові витрати (збитки позивача) дорівнюють близько 4  548  592,60 грн.
Тому, присуджений до стягнення судом першої інстанції штраф у розмірі 3  411  804 грн. разом зі сплаченими відповідачем 600 000 грн (що в сукупності становить 4  011 804 грн.) практично покриває вищенаведені збитки позивача, який останній зазначив у позовній заяві, оскільки судом враховується, що позивач сам зазначає, що заміщено було більше метричних тон, замість 4  000.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає вірним застосування судом першої інстанції положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосування зазначених норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд у даній справі, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, правомірно скористався наданим йому правом з дотриманням принципів справедливості, добросовісності, розумності та дійшов вірного висновку щодо зменшення належної до стягнення суми штрафу до 3  411 804,00 грн.
При цьому, як вірно висновано судом першої інстанції, зменшення штрафу до 600 000 грн, про що клопотало ПАП “ДЗВІН”, нівелюватиме суть штрафу як відповідальність за прострочення виконання зобов`язання, передбачені як діючим законодавством України , так і умовами , підписаних сторонами договору та додаткових угод.
Аргумент апеляційної скарги позивача про те, що, враховуючи висновки Верховного Суду у справі №916/878/20, №910/8698/19, позивач не мав обов`язку доводити у межах цієї справи понесення ним збитків у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224 ГК України, судова колегія відхиляє, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є саме стягнення штрафу на підставі ст. 265, 231 ГК України та умов спірного договору та додаткових угод до нього, а не стягнення збитків у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224 ГК України, тому судом першої інстанції правомірно стягнуто суму штрафу за умовами договору.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки їм вже було надано належну оцінку судом першої інстанції, вони не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача штрафних санкцій, обумовлених договором, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до намагання сторонами здійснити переоцінку доказів у даній справі.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційних скаргах порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22.
За таких обставин, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» та Приватного агропромислового підприємства «ДЗВІН» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" та Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2023 у справі №916/2239/22 залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.10.2023.

Головуючий  суддя:                                                                           А.І. Ярош

Судді:                                                                                                    Г.І. Діброва

                                                                                                                                 Н.М. Принцевська