ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/7668/20  Номер провадження 22-ц/814/796/23	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Г.А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.
за участю секретаря: Філоненко О. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року у складі судді Зуба Г. А.
по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування та звернення стягнення на предмет застави,
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування та звернення стягнення на предмет застави.
Позов мотивовано тим, що 13.08.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 826/1-27/20/7-071 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до пункту 1.1. статті 1 якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошові кошти у сумі 13 300 доларів США зі сплатою 8,5% річних та з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.08.2014 на умовах визначених цим Договором.
Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Кредитного договору, кредит було надано позичальнику для оплати придбаного автомобілю марки КІА Picanto, 2007 року випуску, синього кольору згідно з рахунком-фактурою № ЗиФ-0032320 від 08.08.2007, укладеним з ВАТ «Завод ім. Фрунзе». 
Позивач є правонаступником щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», та є новим кредитором за укладеним з ОСОБА_2 кредитним договором. 
07.11.2008 Додатковою угодою № 1 про внесення змін до Договору кредиту змінено умови кредитування, а саме з 20.10.2008 збільшено процентну ставку на рівні 10,5% річних. 
02.12.2009 в Додатковій угоді № 2 про внесення змін до Договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо відстрочки сплати основного боргу. 
13.08.2007 в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави майна № 826/4-27/20/7-095, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4187, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав у заставу транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , тип ТЗ - легковий комбі - В, р.н. НОМЕР_3 , зареєстрований РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого РЕВ МВ №2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007. 
14.08.2007 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження на вказаний автомобіль. 
Відповідач ОСОБА_2 тривалий час порушував умови кредитного договору та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, в результаті чого станом на 06.10.2015 в нього виникла заборгованість за кредитним договором № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 в розмірі 20 861,91 доларів США. 
З метою захисту порушених прав та законних інтересів, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якої 20.01.2016 Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, та стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 у розмірі 20 861,91 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9 118 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5 604,39 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4301,97 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1 837,44 доларів США. 
Станом на дату подання позову у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні ВП № 51188608, що відкрито на підставі виконавчого листа з примусового виконання вищевказаного рішення суду. 
Разом з тим, під час проведення виконавчих дій позивач дізнався, що автомобіль, який є предметом застави, відчужений відповідачу ОСОБА_1 , перереєстровано на неї та видано реєстраційний номер НОМЕР_5 . 
З метою перевірки вказаної інформації представником АТ «Альфа-Банк» було подано адвокатський запит до Регіонального сервісного центру МВС у Кіровоградській області, з відповіді якого від 10.02.2020 вбачається, що з 19.09.2019 спірний автомобіль зареєстровано на відповідача ОСОБА_1 , що, на думку позивача, є порушенням умов договору застави. 
Враховуючи той факт, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на момент відчуження та станом на сьогодні присутні відомості про обтяження предмета застави, ОСОБА_1 не є і не може бути визнана добросовісним набувачем вказаного автомобілю, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Посилаючись на наведені обставини, просив суд витребувати транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт та комплект ключів до автомобіля із володіння ОСОБА_1 , та передати їх АТ «Альфа-Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 20 861,91 доларів США звернути стягнення на предмет застави, а саме - транспортний засіб автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобілю АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення публічних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною оцінкою майна на момент продажу; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Витрати по оплаті судового збору компенсовано за рахунок позивача.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що обтяження на момент придбання нею спірного автомобіля було скасоване, тому її доводи про те, що вона є добросовісним набувачем, який набув право власності на спірний автомобіль, є безпідставними. Проте з позовом до суду Банк звернувся з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
Не погодившись з вказаними рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення та позов задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції вірно встановив, що права позивача дійсно порушені внаслідок продажу предмету застави без згоди заставодержателя та порушення ОСОБА_2 його зобов`язань за договорами, проте помилково вважав, що позов не підлягає задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позивачем не оспорюється договір відчуження транспортного засобу.
Наголошує, що Банк як заставодержатель має право звернути стягнення на власний розсуд у будь-який час до погашення боргу, в тому числі і за рахунок заставленого майна, яке змінило власника.
Вказує також, що автомобіль було відчужено боржником 17.09.2019, АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом 12.05.2020, тому строк позовної давності тривалістю в три роки позивачем не пропущено.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Ковальова Г. К. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду. 
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 13.08.2007 між відповідачем ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», був укладений договір кредиту № 826/1-27/20/7-071 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого ОСОБА_2 виданий кредит у розмірі 13 300 доларів США зі сплатою 8,5% річних з погодженим графіком погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10.08.2014 для оплати придбання автомобіля марки KIA PICANTO, 2007 року випуску, синього кольору згідно з рахунком-фактурою № ЗиФ-0032320 від 08.08.2007 укладеним з ВАТ «Завод ім. Фрунзе».
Згідно додаткових угод № 1 від 07.11.2008 та № 2 від 02.12.2009 внесені зміни до договору кредиту, відповідно до яких з 20.10.2008 встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 10,5% річних та зміну графіку погашення заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.08.2014. 
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 13.08.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір застави майна № 826/4-27/20/7-095, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав у заставу банку транспортний засіб, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , тип ТЗ - легковий комбі - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований РЕВ МВ № 2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого РЕВ МВ № 2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007. Вказаний договір застави посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 4187.
02.12.2009 за Договором № 1 внесені зміни до договору застави у зв`язку зі зміною процентної ставки.
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14.08.2007 за № 13930332 зареєстровано обтяження - застава рухомого майна на автомобіль КІА Picanto, номер об`єкта: Y6LBA24337L000534, KNEBA24337T390157, р.н. НОМЕР_3 , підстава обтяження - договір застави № 826/4-27/20/7-095, 4187, 13.08.2007, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н. Ю., відомості про обтяження - заборонено відчужувати, обтяжувач - ХОФ АКБ «Укрсоцбанк», боржник - ОСОБА_2 , термін дії - 14.08.2012. 
08.08.2012 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені зміни відомостей про обтяження щодо терміну дії - 08.08.2017, підстава - договір застави майна 826/4-27/20/7-095, 13.08.2007, ПАТ «Укрсоцбанк». 
03.03.2020 також внесені відомості про обтяження, а саме обтяжувачем зазначено АТ «Альфа Банк», термін дії до 18.10.2024, підстава - договір застави серія та номер: 826/1-27/20/7-071, виданий 13.08.2007, видавник: АТ «Альфа-Банк», зареєстровано звернення стягнення 20.08.2019. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 січня 2016 року у справі № 640/18973/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 станом на 06.10.2015, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9 118 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5 604,39 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 301,97 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 837,44 доларів США, а всього у розмірі 20 861,91 доларів США та сплачений судовий збір у розмірі 6 638,98 грн.
30.03.2020 АТ «Альфа-Банк» направило відповідачу ОСОБА_2 повідомлення-вимогу, у якому повідомило боржника про наступництво права вимоги за кредитним договором та договором застави рухомого майна з вимогою протягом тридцятиденного строку з дня отримання даної вимоги сплатити АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 у розмірі 20 861,91 доларів США, у разі невиконання даної вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки КІА, модель Picanto, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , тип ТЗ - легковий комбі - В, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований РЕВ МВ № 2 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 11.08.2007, що належить ОСОБА_2 на праві власності.
Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7139/19/006032 від 17.09.2019 ОСОБА_1 придбала у комісіонера ФОП ОСОБА_4 (яка діяла на підставі укладеного з власником автомобіля ОСОБА_5 договору комісії № 6032 від 17.09.2019) автомобіль марки KIA PICANTO хетчбек-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , н.з. НОМЕР_7 , зареєстрованого 25.07.2014. Власником спірного автомобілю на той час був ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 . 
Після укладення вказаного договору, на підставі заяви № 245785066 від 19.09.2019 ОСОБА_1 перереєструвала вказаний автомобіль на своє ім`я, отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 та держані номери НОМЕР_5 на спірний автомобіль. 
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 19.09.2019, в Єдиному реєстрі була відсутня інформація щодо власника автомобілю ОСОБА_5 та відсутня інформація щодо обтяження на спірний автомобіль. Пошук здійснювався за серійним номером майна: KNEBA24337Т390157.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що з 2015 року у кредитора (банку) виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх прав щодо звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте із позовом до суду позивач звернувся лише у травні 2020 року, тобто с пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). 
Відповідно до статті 572 ЦК України силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 
У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша статті 589 ЦК України).
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).
Згідно частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України). 
Відповідно до статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV (далі - Закон) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
Серед позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, які обираються обтяжувачем на власний розсуд, Закон (стаття 26) визначає: 1) передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
За змістом статті 9 Закону зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, якщо обтяжувач не давав згоду на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, якщо така згода передбачена законом або договором (за виключенням спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні). 
Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Договором застави майна № 826/4-27/20/7-095 від 13.08.2007 передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою за цим договором, вони не будуть виконані. У разі звернення стягнення на предмет застави заставодержатель має право реалізувати його відповідно до чинного законодавства у визначений ним спосіб: шляхом проведення аукціонів (публічних торгів) або на комісійних засадах (пункти 2.4.3., 4.2., 2.4.9.).
Передача предмета застави у володіння, користування та розпорядження іншими особам без письмової згоди заставодержателя забороняється (пункт 1.10. договору застави).
Таким чином, встановивши, що заставодержатель не давав письмової згоди на відчуження заставодавцем предмета застави - спірного автомобіля, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для наступних власників обтяженого заставою рухомого майна, зареєстроване право заставодержателя зберігає свою силу та заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, проте для застосування судової процедури звернення стягнення на предмет застави існує встановлений порядок та строки, що не були дотримані позивачем.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) підтримано висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).
Іпотека є різновидом застави, видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», тому наведені правові висновки Верховного Суду щодо перебігу позовної давності окремо за основним та забезпечувальним зобов`язанням можуть застосовуватись і до спірних правовідносин у цій справі.
Представник відповідача ОСОБА_1 в її інтересах заявив в суді клопотання про застосування позовної давності з посиланням на те, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором закінчився 10.08.2014, яке було задоволене судом.
Пред`явлення первісним кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк» у 2015 році позову до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 826/1-27/20/7-071 від 13.08.2007 не перервало позовну давність за вимогою до заставодавця про звернення стягнення на предмет застави, перебіг якої розпочався 11.08.2014 зі спливом кінцевого терміну виконання заставодавцем своїх зобов`язань, забезпечених заставою за Договором застави майна № 826/4-27/20/7-095 від 13.08.2007 - погашення заборгованості по кредиту не пізніше 10 серпня 2014 року, тоді як з позовом про звернення стягнення на предмет застави АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду лише 12.05.2020. 
Доказів щодо вчинення заставодавцем дій, які б свідчили про визнання ним своїх обов`язків саме за договором застави майна та переривали строк позовної давності до вимог заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, по справі не надано і суду таких обставин не доведено. 
Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо початку перебігу позовної давності з дня відчуження автомобіля відповідачу  ОСОБА_1 17.09.2019 є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, оскільки строк виконання заставодавцем обов`язку, забезпеченого заставою спірного автомобіля, було визначено як договором застави майна, так і кредитним договором - до 10.08.2014, змін щодо такого строку, внесених сторонами з дотриманням встановленої законом форми правочину, матеріали справи не містять, а отже, з моменту прострочення боржника у заставодержателя виникло право на позов про звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням упродовж трирічного строку позовної давності, який було пропущено на момент звернення позивача з цим позовом до суду - 12.05.2020, що є підставою для відмови у позові.
Реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що є обов`язковою для початку процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, не визначає перебіг позовної давності, оскільки така реєстрація пов`язується із позасудовим порядком звернення стягнення, визначеним статтями 24, 27 Закону.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що право на витребування заставного майна у ОСОБА_1 є похідним від права на звернення стягнення на предмет застави та залежить від реалізації такого права заставодержателем, тому відмовив у задоволенні таких вимог за безпідставністю.
Враховуючи вищенаведене, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів, тому залишає апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Чумак