Номер провадження: 22-ц/813/7117/23 
Справа № 496/3030/23
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення володіння частками житлового будинку і земельної ділянки та виділення їх в спільну сумісну власність,

встановив:
27 квітня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним вище позовом у якому просили:
- припинити право спільної часткової власності та виокремити і визначити за ними право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 660 кв.м, що складається з ділянок №1 – 145 кв.м., де розміщена частина будинку (розмірами – 12 м, 15,45 м, 10,6 м, 8,5 м) і ділянка №2 – 515 кв.м. (розмірами – 5,25 м, 23,5 м, 5,5 м, 36,5 м, 60 м, 10,8 м), а також частину житлового будинку площею 50, 8 м2 – кімнати площею 46,7 кв.м. та 4,1 кв.м із загальної площі будинку 115,63 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності будівельних матеріалів, використаних для спорудження кімнат загальною площею 107,3 кв.м., з них цокольних поверх кімнати площею 14,5 кв.м., 31,1 кв.м., 6,8 кв.м, першого поверху кімната 6,8 кв.м., другого поверху кімнати 18 кв.м., 23,3 кв.м., 6,8 кв.м. житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої реконструкції і використання; 
- утримати з відповідачів 245183 грн. вартості робіт по переобладнанню частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для приведення його у відповідність до вимог ДБН; 
- видати виконавчий лист щодо виконання цього рішення суду по безперешкодному доступу до земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтували тим, що після смерті сина ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок площею 315,9 кв.м. та земельна ділянка 0,132 га, цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішеннями Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2011 року та від 05 серпня 2015 року в порядку спадкування за законом, після смерті сина, суд визнав за позивачами право власності на земельної ділянки житлового будинку площею, однак площею 115,63 кв.м., у таких самих розмірах отримали у спадок майно і відповідачі.
З часу забудови будинку та здачі в експлуатацію у 1995 році, будинок не добудувався і його площа складала 315,9 кв.м., але у зв`язку з передчасною смертю, син позивачів не встиг оформити на нього документи у встановленому законом порядку.
Також позивачі зазначили, що з часу набуття ними у власність часток будинку та земельної ділянки через перешкоджання відповідачів, вони позбавлені права розпоряджатися майном.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернуто позивачам. Також повернуто судовий збір, сплачений при подачі до суду позовної заяви в розмірі 12346,40 грн. 
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою у якій посилаючись на порушення судом норм процессуального права, вказують, що є передчасним висновок суду про повернення їхнього позову, тому просять скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Правом на відзив відповідачі не скористалися.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, наявними у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення позовної заяви, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду не відповідає. 
Як убачається з матеріалів справи ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху (а.с. 5-8),зокрема, з тих підстав, що позивачами не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), свої та відповідачів, а також свої відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти свої та відповідачів; позовна заява не містить відомості: про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, а також позивачі не зазначили у позовній заяві щодо наявності у позивачів або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; відсутній також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Окрім того, суд звернув увагу позивачів, що у позовній заяві повинна бути зазначена ціна позову, яка має бути документально підтверджена. Водночас, суд вказав, що у разі неможливості визначити ціну позову, вартість якого суд вважає значною, суд доходить до висновку, що слід визначити позивачам до сплати суму судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру в сумі 12346,40 грн, з урахуванням вже сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. Разом із тим суд зауважив, що позовна вимога про видачу виконавчого листа не підлягає розгляду у даному випадку за правилами позовного провадження, а лише в порядку, встановленому ст. 431 Розділу VI ЦПК України.
На виконання вимог вказаної ухвали суду першої інстанції, 22 травня 2023 року позивачами подано уточнену позовну заяву, у якій зазначили відомості про власні РНОКПП, а також номера засобів мобільного зв`язку, цю ж інформацію вказали і про відповідачів. На виконання вимог суду в частині необхідності доплати судового збору, долучили квитанцію, яка свідчить про сплату позивачами судового збору у розмірі 12346,40 грн. В уточненій позовні заяві з її прохальної частини виключили вимогу про видачу виконавчого листа щодо виконання рішення суду по безперешкодному доступу до земельної ділянки та житлового будинку. У якості додатків до уточненої позовної заяви, позивачі, серед іншого, долучили документальні відомості на предмет звернення до відповідачів про позасудове вирішення спору.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не в повному обсязі усунуті недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення позову без руху, а саме, відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, при цьому позовна заява повинна містити і зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Вимоги до позовної заяви визначено статтею 175 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (абзац перший частини першої статті 185 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.
Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Де Жуфре де ла Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У рішенні в справі "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).
На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).
На виконання вимог ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, позивачі 22 травня 2023 року подали до суду уточнену позовну заяву, до якої, серед іншого долучили квитанції про доплату судового збору у розмірі визначеному судом, а також зазначили переважну більшість інформації, відсутність якої також слугувала підставою для залишення позову без руху.
Повертаючи позовну заяву з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції зазначеного не урахував, внаслідок чого припустився надмірного формалізму у трактуванні приписів національного процесуального законодавства.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, тим самим не дотримався процесуальних гарантій забезпечення справедливого розгляду справи.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький 

                                                                               Н.В. Стахова