Постанова 
Іменем України 
 
10 жовтня2023 року 
м. Київ 
 
справа № 339/221/20
провадження № 61-5287св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи за первісним позовом: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, 
третя особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
 
учасники справи за зустрічним позовом: 
позивач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», 
відповідач -  ОСОБА_1 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року у складі судді Головенко О. С. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Пнівчук О. В., у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, третя особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» (далі - АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. 
 
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 26 червня 2020 року вона отримала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» досудове попередження про наявність заборгованості за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання/розподіл природного газу споживача за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
У цьому попередженні зазначено, що вона не у повному обсязі виконала зобов`язання щодо оплати наданих послуг з розподілу природного газу і станом на 12 червня 2020 року по особовому рахунку №  НОМЕР_1 обліковується борг у сумі 2 996,15 грн, тому у разі непогашення заборгованості відповідач буде змушений припинити газопостачання. 
 
Посилаючись на наявність у неї як особи з інвалідністю внаслідок війни пільг та незаконність вказаної вимоги,  ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати досудове попередження АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз»від 26 червня 2020 року про наявність заборгованості за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання/розподілу природного газу незаконним; 
- стягнути з відповідача на свою користь 800 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з іншим (окремим) позовом до АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. 
 
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 08 серпня 2020 року вона отримала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» друге досудове попередження про наявність у неї станом на 06 серпня 2020 року боргу за розподіл (доставку) природного газу у розмірі 4 144,68 грн та припинення газопостачання у разі непогашення заборгованості протягом 30 днів з дня відміни дії карантину. 
 
Посилаючись на наявність у неї як особи з інвалідністю внаслідок війни пільг та незаконність вказаної вимоги, ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати досудове попередження АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз»від 08 серпня 2020 року про наявність заборгованості за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання/розподілу природного газу незаконним; 
- стягнути з відповідача на свою користь 840 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
У серпні 2020 року АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу. 
 
Зустрічна позовна заява,з врахуванням збільшених позовних вимог, мотивована тим, що відповідач є власником житлового будинку на  АДРЕСА_1 та споживачем послуг з газопостачання. 
 
ОСОБА_1 визначено місячну замовлену потужність об`єкта споживання на період з січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, яка складає 416,13 куб. м за кожен місяць. 
 
Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 24 грудня 2019 року № 3023 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Івано-Франківськгаз» та від 24 червня 2020 року № 1161 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3023» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу на період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року включно у розмірі 1,20 грн за 1 куб. м, а з 01 липня 2020 року - 1,38 грн за 1 куб. м. 
 
У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо оплати вказаних послуг у відповідача за період з 01 січня 2020 року до 31 липня 2020 року утворилася заборгованість перед АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» у загальному розмірі 3 570,42 грн ((416,13 куб. м х 1,20 грн х 6 місяців) + (416,13 куб. м х 1,38 грн х 1 місяць)). 
 
У червні 2020 року відповідачу направлено досудове попередження про наявність заборгованості за послуги розподілу природного газу, однак станом на 31 липня 2020 року споживач не сплатила борг на розрахунковий рахунок товариства. 
 
За час розгляду справи ОСОБА_1 надалі належним чином не виконує зобов`язання з оплати послуг розподілу природного газу, тому заборгованість за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року становить 9 512,94 грн. 
 
Враховуючи викладене, АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» просило стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість на понесені судові витрати. 
 
Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2020 року цивільні справи за позовами  ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження та прийнято зустрічний позов АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» до спільного розгляду з первісними позовами. 
 
Ухвалами Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2021 року залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради як співвідповідача за первісними позовами. 
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 звернулися до суду з уточненою позовною заявою до АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз», Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, третя особа - АТ «Ощадбанк», в якій остаточно просили: 
- визнати досудове попередження АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз»від 06 серпня 2020 року про наявність заборгованості за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання/розподілу природного газу незаконним; 
- зобов`язати АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» встановити місячну зимову потужність об`єкта споживача ОСОБА_1 на 2020 рік в обсязі 387,5 куб. м газу; 
- стягнути з АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» на користь ОСОБА_1 800 000 грн на відшкодування моральної шкоди; 
- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради щодо ненадання за заявою пільговика ОСОБА_1 та на вимогу суду інформації про щомісячні розрахунки розміру пільг на оплату житлово-комунальних послуг (в тому числі на оплату та доставку газу) за 2020 рік незаконними; 
- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради щодо незарахування у 2020 році на особовий рахунок пільговика ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк» грошових коштів у розмірі 5 902,98 грн за надані АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» у 2020 році послуги з доставки газу незаконними та такими, що не відповідають даним, які містяться у пункті 9 персональної облікової картки пільговика ОСОБА_1 «форма 1 - пільга» та персональної облікової картки пільговика ОСОБА_2 «форма 1 - пільга»; 
- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради пільгові 5 902,98 грн за надані АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» у 2020 році споживачу ОСОБА_1 послуги з доставки газу шляхом перерахування цих коштів на особовий рахунок пільговика ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк»; 
- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради на користь ОСОБА_1 800 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Уточнена позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що вони є особами з інвалідністю внаслідок війни. 
 
У житловому будинку на  АДРЕСА_1 , крім позивачів, також зареєстрований ОСОБА_6 , який має інвалідність ІІ групи. 
 
26 червня 2020 року позивач отримала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» досудове попередження про наявність заборгованості за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання/розподіл природного газу споживача за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
08 серпня 2020 року позивачувручили друге досудове попередження про наявність у неї станом на 06 серпня 2020 рокуборгу за розподіл (доставку) природного газу у розмірі 4 144,68 грн та припинення газопостачання у разі непогашення заборгованості через 30 днів з дня відміни дії карантину. 
 
Вважають вказану вимогу незаконною, оскільки в порушення пунктів 5.6, 6.4, 6.6 Типового договору розподілу природного газу споживач жодного разу, починаючи з жовтня 2019 року, не отримувала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» щомісячних розрахунків за надані послугирозподілу природного газу. 
 
Крім того, на позивача та непрацездатних членів її сім`ї поширюється дія Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373 (далі - Порядок № 373), тому вони мають право на 100 % знижку оплати за доставку газу та опалення житла відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
 
Разом із тим, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради та АТ «Ощадбанк» щомісячно не інформували їх як пільговиків про стан розрахунків за надані послуги. 
 
Внаслідок незабезпечення відповідачами права позивача на отримання пільг за розподіл (доставку) природного газу та надсилання їй незаконних вимог про сплату боргу, вона постійно відчувала дискомфорт, який супроводжувався глибокими моральними стражданнями та переживаннями. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 21 січня 2022 року, закрито провадження в частині уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, третя особа - АТ «Ощадбанк», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Роз`яснено позивачам про їх право на звернення з позовом в частині вказаних позовних вимог, заявлених до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, - в Івано-Франківський окружний адміністративний суд. 
 
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у частині уточнених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у цій справі порушують питання про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради незаконними з приводу ненадання інформації про щомісячні розрахунки розміру пільги на оплату житлово-комунальних послуг (в тому числі на оплату за доставку газу), незарахування на особовий рахунок пільговика ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк» коштів з доставки газу, стягнення пільгових коштів у розмірі 5 902,98 грн та 800 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій службових осіб, тобто заявили вимоги, що мають ознаки публічно-правового спору та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
 
Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» про визнання незаконним досудового попередження від 06 серпня 2020 року про наявність заборгованості на суму 4 144,68 грн за розподіл (доставку) природного газу та припинення газопостачання, встановлення місячної замовної потужності об`єкта споживача, відшкодування моральної шкоди. 
 
Зустрічний позов АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» задоволено. 
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року в сумі 9 513 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, та є різновидом претензії, тому жодних її прав у цьому випадку відповідачем не порушено. 
 
ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, однак він працює, а отже, не може бути включений до членів сім`ї пільговика, оскільки не належить ні до однієї категорії осіб, перерахованих у пункті 5 статті 51 Бюджетного кодексу України. 
 
Посадовими особами АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» правильно розраховано місячну замовлену потужність ОСОБА_1 у об`ємі 416,3 куб. м (4 993,59 куб. м [річна замовлена потужність об`єкта споживача] / 12 місяців). 
 
Вимога за первісним позовом про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовних вимог про визнання незаконним досудового попередження та встановлення місячної замовної потужності об`єкта споживача. 
 
Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 9 513 грн, яка є обґрунтованою та доведеною у встановленому законом порядку. 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року -без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
У червні 2022 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, з урахуванням подальших уточнень,просить скасувати рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. 
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначила, що наразі відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (щодо надання особам з інвалідністю внаслідок війни пільг на оплату комунальних послуг / послуг з газопостачання), Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 (далі - Положення № 117) (щодо встановлення інформації, яка підтверджує право на пільги конкретного пільговика та членів його сім`ї, а також категорії пільговика та переліку пільг, на які він та члени його сім`ї мають право), Порядку № 373 (щодо обов`язку пільговиків, яким надається пільга у грошовій формі, сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої … виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою), постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України). 
 
Уточнена касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що постановляючи ухвалу про закриття провадження у частині уточнених позовних вимог, пред`явлених до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, суд першої інстанції порушив вимоги статей 197, 200, частини п`ятої статті 258 ЦПК України. 
 
Пред`явлені нею позовні вимоги до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства. 
 
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв заяву АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» про збільшення позовних вимог, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав доказів сплати судового збору. 
 
Крім того, АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» неправомірно під виглядом збільшення позовних вимог фактично висунуло нові вимоги, які не були зазначені у тексті зустрічної позовної заяви. 
 
Доказом наявності у неї права на пільги є інформація, яка міститься у її персональній обліковій картці пільговика «форма 1 - пільга». 
 
У порушення пунктів 5.6, 6.4, 6.6 Типового договору розподілу природного газу вона жодного разу, починаючи з жовтня 2019 року, не отримувала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» щомісячних розрахунків за надані послугирозподілу природного газу. 
 
Вказує, що вона та непрацездатні члени її сім`ї мають право на 100 % знижку на доставку газу та користування газом для опалювання житла. 
 
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради та АТ «Ощадбанк» щомісячно не інформували її як пільговика про стан розрахунків за надані послуги. 
 
У порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради не перерахувало на її особовий рахунок №  НОМЕР_1 грошові кошти для оплати наданих АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» послуг з доставки газу.
 
Постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3023 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Івано-Франківськгаз» та від 24 червня 2020 року № 1161 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3023» не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, а отже, не набрали чинності, у зв`язку з чим АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» не мало права здійснювати розрахунок заборгованості на підставі цих нормативно-правових актів. 
 
АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» не проінформувало її про фактичний обсяг споживання природного газу та про визначену величину планової місячної плати за послуги розподілу із зазначенням усіх їх складових.
 
Аргументи інших учасників справи 
 
У липні 2022 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, а у серпні 2022 року АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» та АТ «Ощадбанк» подали відзиви на касаційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. 
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 подала відповіді на відзиви Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» та АТ «Ощадбанк» на її касаційну скаргу, в яких просила відхилити ці відзиви у зв`язку з їх необґрунтованістю. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М. від 18 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Болехівського міського суду Івано-Франківської області. 
 
02 серпня 2022 року справа № 339/221/20 надійшла до Верховного Суду. 
 
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду від 23 березня 2023 року у зв`язку із обранням судді Мартєва С. Ю. до Великої Палати Верховного Суду призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи. 
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2023 року справу № 339/221/20 передано судді-доповідачу Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Литвиненко І. В. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи та учасником бойових дій, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 16). 
 
АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз»є постачальником природного газу у Івано-Франківській області, зокрема, до домоволодіння ОСОБА_1 . 
 
Послуги з постачання природного газу надаються ОСОБА_1 на підставі Типового договору. 
 
У житловому будинку на  АДРЕСА_1 , крім ОСОБА_1 , також зареєстровані її син ОСОБА_6 , якому встановлено інвалідність ІІ групи, та ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю внаслідок війни. 
 
Суди також встановили, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, працюючий та не може бути включений до членів сім`ї пільговика, оскільки не належить та не належав ні до однієї категорії осіб, перерахованих у пункті 5 статті 51 Бюджетного кодексу України. 
 
Крім того, рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року у справі № 339/500/15-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що неодружений повнолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який не визнаний інвалідом з дитинства I та II групи або інвалідом I групи, не має права на знижку, передбачену статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
 
26 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» досудове попередження, за змістом якого у неї як побутового споживача станом на 12 червня 2020 року наявний борг за розподіл (доставку) природного газу у розмірі 2 996,15 грн, а тому у разі непогашення заборгованості товариство буде змушене припинити газопостачання за вищевказаною адресою через 30 днів з дня відміни дії карантину (том 1 а. с. 17). 
 
08 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримала від АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» друге досудове попередження, за змістом якого у неї як побутового споживача станом на 06 серпня 2020 року наявний борг за розподіл (доставку) природного газу у розмірі 4 144,68 грн, а тому у разі непогашення заборгованості товариство буде змушене припинити газопостачання за вищевказаною адресою через 30 днів з дня відміни дії карантину (том 1 а. с. 159). 
 
У матеріалах справи містяться відомості, надані начальником Долинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз», про обсяги використання побутовим споживачем ОСОБА_1 природного газу та фіксацію змін показників лічильника газу за період з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2021 року (том 2 а. с. 212). 
 
Персональною обліковою карткою ОСОБА_1 підтверджується, що вона як учасник бойових дій внесена Болехівським міським управлінням соціального захисту населення до Реєстру пільговиків, має право на 75 % знижку на оплату послуг з газопостачання та розподілу природного газу, 100 % знижку на проїзд транспортом. Склад сім`ї: син ОСОБА_6 (том 2 а. с. 97). 
 
З персональної облікової картки ОСОБА_2 вбачається, що він як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни внесений Болехівським міським управлінням соціального захисту до Реєстру пільговиків, має право на 100 % знижку на оплату послуг з газопостачання та розподілу природного газу(том 2, а. с. 98). 
 
Фактичний показник лічильника газу побутового споживача ОСОБА_1 станом на 04 жовтня 2019 року становив 84 719 куб. м, а станом на 31 липня 2020 року - 89 346 куб. м (том 1 а. с. 124-126). 
 
Про фактичний обсяг споживання природного газу вищевказаним об`єктом за попередній газовий рік і визначену Оператором ГРМ величину планової місячної плати за послуги розподілу природного газу із зазначенням її складових, ОСОБА_1 проінформовано у платіжному документі за січень 2020 року. Також їй направлено повідомлення про необхідність оплатити послуги розподілу природного газу за січень та лютий 2020 року у розмірі 499,36 грн за кожний місяць (том 1 а. с. 127, 129-133). 
 
Відповіддю АТ «Ощадбанк» від 13 квітня 2021 року № 46-13/3789/4051-БТ, наданою на запит суду першої інстанції, підтверджується, що за обліковим записом пільговика ОСОБА_1 (розподіл природного газу) операції не здійснювалися, оскільки пільга не надавалася (том 2 а. с. 171). 
 
Згідно з наданим АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за розподіл природного газу (особовий рахунок №  НОМЕР_2 ): 
- річна замовлена потужність на 2020 рік становить 4 993,59куб. м, а місячна замовлена потужність - 416,33 куб. м; 
- ціна за розподіл природного газу з 01 січня по 30 червня 2020 року за 1 куб. м визначена у розмірі 1,20 грн (з урахуванням податку на додану вартість); 
- ціна за розподіл природного газу з 01 липня по 31 грудня 2020 року за 1 куб. м визначена у розмірі 1,38 грн (з урахуванням податку на додану вартість); 
- річна замовлена потужність на 2021 рік становить 4 218,70 куб. м, місячна замовлена потужність - 351,56 куб. м; 
- ціна за розподіл природного газу з 01 лютого 2021 року за 1 куб. м визначена у розмірі 2,292 грн; 
- всього за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року нараховано заборгованості на суму 9 512,94 грн (з 01 січня по 30 червня 2020 року - 2 996,15 грн; з 01 липня по 31 грудня 2020 року - 3 445,57 грн; за січень 2021 року - 805,77 грн; з 01 лютого по 30 квітня 2021 року - 2 265,45 грн) (том 2 а. с. 211). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
 
Відповідно до пунктів 3, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Щодо первісного позову 
 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. 
 
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. 
 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. 
 
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. 
 
Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18). 
 
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб. 
 
У постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 456/3838/16-ц (провадження № 61-14353св18) зазначено, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний нею спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних її прав у даному випадку відповідачем порушено не було. 
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. 
 
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. 
 
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. 
 
Пунктом 1, абзацами першим, другим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. 
 
Згідно з абзацами четвертим - дев`ятим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів). Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими). 
 
Абзацом тринадцятим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що на період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року. 
 
З урахуванням викладеного, відмовляючи у задоволенні вимоги за первісним позовом про визнання досудового попередження незаконним, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для побутового споживача  ОСОБА_1 будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, а викладені позивачами доводи не дають підстав вважати, що обраний ними спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних їх прав у цьому випадку відповідачем не порушено. 
 
При цьому, встановивши, що посадовими особами АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» розраховано ОСОБА_1 місячну замовлену потужність у обсязі 416,3 куб. м (4 993,59 куб. м [річна замовлена потужність об`єкта споживача, виходячи з фактичного обсягу спожитого нею природного газу за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересень 2019 року] / 12 місяців), суди правильно виходили з того, що позовна вимога про визначення названому позивачу місячної потужності на 2020 рік у об`ємі 387,5 куб. м газу з урахуванням періоду з 01 січня по 31 грудня 2019 року є безпідставною, оскільки суперечить передбаченому абзацом тринадцятим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем порядку розрахунків споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ. 
 
Оскільки право, за захистом якого подано первісний позов, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідна вимога) немає, про що правильно вказали суди. 
 
Щодо зустрічного позову 
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. 
 
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. 
 
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем. 
 
Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом. 
 
За змістом пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. 
 
Пунктом 3 вказаної Глави визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. 
 
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем). 
 
Встановивши, що АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» надає послуги з газопостачання, а ОСОБА_1 є споживачем природного газу у житловому будинку на АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про існування між названими сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору. 
 
Суди правильно виходили з того, що акцептування відповідачем за зустрічним позовом Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулося шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань лічильника газу за адресою споживача по особовому рахунку та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу. 
 
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21. 
 
Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
 
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц. 
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 
 
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що платіжні документи, зокрема, рахунки за послуги розподілу природного газу, доставлялися на адресу споживача. 
 
Відповідно до наданого АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» детального розрахунку нарахування по абонентському рахунку ОСОБА_1 , згідно з обсягами споживання природного газу, наданих оператором газорозподільної системи, за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року названому споживачу проведено нарахування за 6 399,80 куб. м газу по роздрібних цінах, які діяли у відповідні періоди часу, на суму 9 512,94 грн. 
 
При цьому правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача перевірено судами першої та апеляційної інстанції, висновки щодо оцінки якого містяться у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень. Відповідач за зустрічним позовом не спростувала зазначеного розрахунку належними та допустимими доказами. 
 
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» заборгованості за надані послуги розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року. 
 
Згідно з пунктом 6 Порядку № 373 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця до 25 числа суму пільги: на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування; на придбання твердого палива і скрапленого газу виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, з урахуванням мінімальних норм забезпечення твердим паливом і скрапленим газом та граничних показників їх вартості. Сума пільги у грошовій безготівковій формі збільшується на розмір комісійної винагороди АТ «Ощадбанк», що становить 0,7 відсотка такої суми. Якщо в одному житловому приміщенні право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг мають кілька пільговиків, розрахунок суми пільги здійснюється одному із таких пільговиків, який має право на більший за розміром відсоток знижки плати, з урахуванням розміру пільг інших пільговиків. Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує особу про призначення (непризначення) пільги на придбання твердого палива і скрапленого газу, а за заявою пільговика надає йому інформацію про розрахунок розміру пільги на оплату житлово-комунальних послуг. 
 
Отже, надання пільги чи розрахунок розміру пільги на оплату житлово-комунальних послуг є обов`язком структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. 
 
Разом із тим, у цій справі ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 21 січня 2022 року, закрито провадження в частині уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, які стосувалися питання ненадання позивачам пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Роз`яснено про їх право на звернення з позовом в частині вказаних позовних вимог, заявлених до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, - в Івано-Франківський окружний адміністративний суд. 
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що сам по собі факт невиконання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення обов`язку щодо надання ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни пільги чи розрахунку розміру пільги на оплату житлово-комунальних послуг, який ще підлягає встановленню під час вирішення відповідного спору в порядку адміністративного судочинства, не може слугувати підставою для позбавлення АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» права на отримання оплати за надані ним побутовому споживачу послуги розподілу природного газу. 
 
Враховуючи викладене, аргументи касаційної скарги, які стосуються питання ненадання позивачам за первісним позовом пільг на оплату житлово-комунальних послуг та неправомірності дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці. 
 
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (щодо надання особам з інвалідністю внаслідок війни пільг на оплату комунальних послуг / послуг з газопостачання), Положення № 117 (щодо встановлення інформації, яка підтверджує право на пільги конкретного пільговика та членів його сім`ї, а також категорії пільговика та переліку пільг, на які він та члени його сім`ї мають право), Порядку № 373 (щодо обов`язку пільговиків, яким надається пільга у грошовій формі, сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої … виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою), постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», також не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням обставин закриття провадження у цій справі в частині первісних позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, була відсутня необхідність для застосування положень вищевказаних нормативно-правових актів. 
 
З огляду на викладене, Верховний Суд в цій справі дійшов висновку про необґрунтованість наведеної в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
 
З урахуванням того, що Верховний Суд встановив необґрунтованість заявленої в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, доводи касаційної скарги про не дослідження судами наявних у матеріалах справи доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), також не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці. 
 
Питання щодо безпідставного закриття провадження у цій справі в частині уточнених за первісним позовом вимог, пред`явлених до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, було предметом касаційного перегляду та з цього приводу Верховним Судом прийнято постанову від 21 січня 2022 року, якою залишено без змін ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року, тому доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки правомірність такого закриття вже підтверджена Верховним Судом. 
 
Посилання заявника на те, що суд першої інстанції не мав права приймати до розгляду заяву АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» про збільшення позовних вимог, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав доказів сплати судового збору, є неспроможними з огляду на таке. 
 
Зустрічну позовну заяву подано у серпні 2020 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року - 2 102 грн) (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»). 
 
За пред`явлену вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості за надані послуги розподілу природного газу у сумі 3 570,42 грн позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн, тобто 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
У заяві про збільшення позовних вимог АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» просило стягнути з відповідача  ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 9 512,94 грн, тобто, ціна позову не перевищувала 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому під час звернення до суду із такою заявою позивач не мав додатково сплачувати судовий збір. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» неправомірно під виглядом збільшення позовних вимог фактично висунуло нові вимоги, які не були зазначені у тексті зустрічної позовної заяви, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
 
Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. 
 
При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. 
 
Предметом зустрічного позову у цій справі у первісній редакції позовної заяви була вимога майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 3 570,42 грн. 
 
У подальшому до закінчення судом першої інстанції підготовчого провадження у справі позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9 512,94 грн. 
 
Тобто, як вбачається зі змісту прохальної частини згаданої заяви, позивач збільшив кількісні показники, виражені у цифровому еквіваленті, за тією ж самою вимогою майнового характеру, яку було заявлено у зустрічній позовній заяві. 
 
Отже, у цьому випадку АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» збільшило розмір позовних вимог, а не змінило предмет позову, як про це помилково зазначає заявник. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3023 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Івано-Франківськгаз» та від 24 червня 2020 року № 1161 «Про внесення змін до постанови НКРЕКПвід 24 грудня 2019 року № 3023» не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, а отже, не набрали чинності, у зв`язку з чим АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» не мало права здійснювати розрахунок заборгованості на підставі цих нормативно-правових актів, не заслуговують на увагу, оскільки постанова          від 24 грудня 2019 року № 3023 набрала чинності після її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр», а саме 01 січня 2020 року, тоді як постанова від 24 червня 2020 року № 1161, якою лише внесені відповідні зміни до основного акта, - після її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП - 01 липня 2020 року. Отже, згадані нормативно-правові акти набрали чинності за процедурою промульгації, тобто у спосіб їх офіційного опублікування (оприлюднення). 
 
Європейський суд з прав людини у справі «Полторацький проти України», розглядаючи питання того, чи було втручання здійснене «відповідно до закону» зазначив: «Цей вираз, по-перше, вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна бути здатна передбачити його наслідки для себе, а також, це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див. рішення у справах «Круслін проти Франції» та «Ювіг проти Франції» від 24 квітня 1990 року). 
 
У справі «Волосюк проти України» Європейський суд з прав людинизазначив, що «вимога «доступності закону» була дотримана, оскільки всі вказані нормативні акти були опубліковані». 
 
З цього слідує, що однією з вимог Європейського суду з прав людини до закону, що визначає права і обов`язки громадян, є доведення їх до відома громадян, тобто офіційне оприлюднення. 
 
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого в означеній вище частині ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. 
 
З урахуванням того, що інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). 
 
Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
 	   	
 	А. І. Грушицький	
 	   	
 	І. В. Литвиненко