ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2023 р.                                                      Справа №909/544/21

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Гавриляк І.В.
явка представників сторін:
від позивача – Іванишин В.І. – (адвокат – ордер серія АТ № 1045298 від 29.06.2023) 
від відповідача – Міла-Поляков Д.П. – (адвокат – ордер серія ВС № 1207776 від 30.05.2023)
від третьої особи на стороні відповідача - не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" б/н від 30.05.2023
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023, суддя: Кобецька С. М., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено – 26.04.2023
та на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2023, суддя: Кобецька С. М., повний текст додаткового рішення складено – 16.05.2023

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд", м. Івано-Франківськ
до відповідача обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав", с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Родина", с.Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область
про стягнення 153 070, 82 грн.

та за зустрічним позовом обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив
"Радислав", с.Солонка, Пустомитівський район, Львівська область
до відповідачів:
1.          товариства з обмеженою відповідальністю"Прикарпатенерготрейд", м. Івано-Франківськ
2.          обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Родина", с.Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область
про визнання договору поруки удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог
08.06.2021 товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (далі - ТОВ "Прикарпатенерготрейд") звернулося до суду з позовом до обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" (далі - ОК ЖБК "Радислав") про стягнення 152 961, 62 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 8, 21 грн. 3% річних, 12, 85 грн. інфляційних втрат та 88, 14 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії № 2901350 від 14.12.2018. 
Для забезпечення виконання зобов`язань ОК ЖБК "Радислав" за вказаним договором між позивачем, як кредитором, та Обслуговуючим кооперативом Житловий комплекс "Родина" (далі - ОК "Родина", відповідач-2), як поручителем, було укладено договір поруки за № 2019/1571 від 27.09.2019, за яким ОК "ЖК "Родина" поручався за сплату відповідачем-1 заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 137 162,57 грн., за період з 01.01.2019 до 31.08.2019, а також за оплату поточного споживання електричної енергії з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року. Поручитель виконав свої зобов`язання повністю, тоді як ОК ЖБК "Радислав" не сплатив заборгованість за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року.
12.07.2021 ОК ЖБК "Радислав" звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Прикарпатенерготрейд" та ОК "ЖК "Родина" про визнання договору поруки від 27.09.2019 № 2019/1571 удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним.
Позивач за зустрічним позовом стверджує, що оспорюваний договір поруки укладений з метою приховати іншій договір, а саме договір про постачання електричної енергії, який не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема пп. 1, п. 5.3.1 ст. 5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.
Позивач за зустрічним позовом зазначає, що внаслідок укладення спірного договору ОК "ЖК "Родина" використовує належні ОК ЖБК "Радислав" електричні мережі без його згоди та оплати компенсації за їх використання та без укладання договору про спільне використання мереж та фактично оплачує спожиту мешканцями багатоквартирних будинків електроенергію позивачу.
Судові рішення в справі
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 в задоволенні первісного позову ТОВ «Прикарпатенерготрейд» відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОК ЖБК «Радислав» відмовлено.
Постановою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 01.11.2022 касаційну скаргу ОК ЖБК "Радислав" задоволено частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2021 у справі №909/544/21 скасовано. Справу №909/544/21 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Верховний Суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що оспорюваний договір поруки не порушує права та інтереси ОК ЖБК "Радислав" є передчасними.
Верховний Суд дійшов висновку про наявність у ОК ЖБК "Радислав"  цивільно-правового інтересу у визнанні недійсним оспорюваного договору поруки, з цих підстав визнав помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні зустрічного позову виключно з підстав недоведення ОК ЖБК "Радислав" порушення оспорюваним правочином його прав та інтересів.
Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді справи судам необхідно:
-встановити наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, і залежно від встановленого вирішити спір відповідно до закону.
-врахувати, що свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статті 3, 627 ЦК України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 позов ТОВ "Прикарпатенерготрейд" до відповідача ОК ЖБК "Радислав", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОК "ЖК "Родина" про стягнення 153 070, 82 грн. - задоволено частково. Стягнуто з ОК ЖБК "Радислав" на користь ТОВ "Прикарпатенерготрейд" 152 961, 62 грн. - за спожиту електричну енергію, 2 294,42грн - судового збору.
В частині стягнення 88,14 грн. - пені, 8,21 грн. - 3% річних, 12,85 грн. - інфляційних втрат - відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОК ЖБК "Радислав" до ТОВ "Прикарпатенерготрейд", ОК "ЖК "Родина" про визнання договору поруки удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним - відмовлено. Судові витрати залишено за ОК ЖБК "Радислав".
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.
Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2023 клопотання ТОВ "Прикарпатенерготрейд" про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 21.04.2023 (вх. № 4761/23 від 21.04.2023) задоволено. Стягнуто з ОК ЖБК "Радислав" на користь ТОВ "Прикарпатенерготрейд" 20 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу (ОК ЖБК "Радислав")
В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задоволити повністю зустрічні позовні вимоги, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також апелянт просить скасувати додаткове рішення місцевого господарського суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:
-висновок місцевого господарського суду про стягнення, з відповідача за первісним позовом на користь позивача, коштів за спожиту електроенергію за період з грудня 2020 по квітень 2021 є безпідставним та математично неправильним;
-судом порушено ст. 80 ГПК України, оскільки безпідставно взято до уваги додаткову угоду про порядок погашення заборгованості від 18.03.2019 до договору № 2901350;
-місцевим господарським судом не взято до уваги те, що договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019 є удаваним оскільки укладений з метою приховати договір про постачання електричної енергії;
-договір поруки укладений в порушення вимог норм діючого законодавства;
-позивач за первісним позовом ухиляється від укладення договору суміжного користування електричною енергією.
Узагальнені заперечення позивача за первісним позовом (ТОВ "Прикарпатенерготрейд")
У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.
В запереченнях на апеляційну скаргу посилається на те, що кількість поставленої у період з грудня 2020 року до квітня 2021 року електричної енергії, як і визначена у рахунках від 31.12.2020, від 30.01.2021, від 27.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021 сума до сплати, відповідачем визнаються. Посилається на те, що відповідачем за первісним позовом не подано жодних заяв щодо правильності показів розрахункових засобів обліку та визначеної суми в рахунку за січень 2019 року чи інших розрахункових періодах.
Зазначає, що договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019 укладено в інтересах фактичних споживачів електричної енергії - мешканців малоповерхового житлового комплексу "Західний" заради уникнення відключення від постачання електричної енергії від об`єкту споживача при наявності непогашеного боргу.
При цьому вважає, що оспорюваний договір поруки жодним чином не впливає на права та обов`язки відповідача та не порушує їх.
У судове засідання 18.10.2023 з`явився представник позивача за первісним позовом та представник відповідача, представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не з?явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції та повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги позицію присутніх учасників справи про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи на стороні відповідача, а також зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась та враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи на стороні відповідача, що не з`явився за наявними в справі доказами.
Представник відповідача за первісним позовом (апелянта) в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати.
У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за первісним позовом, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається
Між ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (постачальником) та ОК ЖБК "Радислав" (споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах типового договору.
Цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору.
Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2.договору).
За змістом укладеного договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача на об`єкті постачання - малоповерховому житловому комплексі «Західний» в с. Угринів, Тисменицького району, Івано-Франківської області, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1.).
Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні (пункт 3.4.договору).
Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (пункт 5.1.договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.8.договору).
Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені комерційною пропозицією. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (пункт 5.10. договору).
Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника. При виставленні рахунку за спожиту електричну енергію та інших рахунків споживачу постачальник зобов`язаний окремо вказувати оплату за послугу з розподілу електричної енергії та оплату вартості електричної енергії (пункт 5.13.договору).
Споживач має право, зокрема, отримувати електричну енергію на умовах, визначених у цьому договорі. Постачальник має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги згідно з умовами цього договору (пункти 6.1.,7.1.договору).
Цей договір укладено на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (пункт 13.1.).
14.12.2018 ОК ЖБК "Радислав" приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, шляхом підписання заяви-приєднання.
Умовами заяви-приєднання (додатку №1 до договору №2901350) сторонами погоджено: - початок постачання електричної енергії з 01.01.2019; - найменування споживача ОК ЖБК "Радислав"; - найменування ОСР споживача АТ "Прикарпаттяобленерго"; - назву об`єкта постачання малоповерховий житловий комплекс за адресою: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423; - номери лічильників 93539212, 93605210.
Комерційною пропозицією - додатком №2 до договору №2901350 визначено, що розрахунковий період складає календарний місяць (розрахунковим періодом вважається період, який починається з 01 числа поточного місяця та триває до 31 числа (пункт 2).
Спосіб оплати - оплата за фактично спожиту електроенергію відповідно до даних комерційного обліку (пункт 3).
Термін надання остаточного рахунка за спожиту електроенергію електропостачальником - протягом 3 робочих днів з моменту отримання інформації про обсяги споживання згідно з даними комерційного обліку (пункт 5).
Термін оплати рахунків - 5 робочих днів від дати отримання рахунка, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (пункт 6).
Здійснення розрахунків за електричну енергію - система онлайн-розрахунків "Персональний кабінет" на вебсайті постачальника (пункт 7).
Онлайн розрахунки сторони проводять в електронному вигляді, а саме акти, рахунки, повідомлення про припинення постачання електроенергії, акти звірки та інші документи, якими сторони здійснюють обмін у процесі виконання цього договору надаються сторонами в електронному вигляді через персональний кабінет. Такі електронні документи визнаються сторонами, як офіційні (пункт 7.1).
Споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії не пізніше 4-го календарного дня наступного за розрахунковим періодом у персональному кабінеті. У разі відсутності можливості отримання/відправлення електронних документів через персональний кабінет споживач зобов`язаний подати/отримати документи в паперовому вигляді наручно у центрі обслуговування клієнтів постачальника не пізніше 4-го календарного дня наступного за розрахунковим. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через персональний кабінет, ні у паперовому вигляді у постачальника на 4-й календарний день наступний за розрахунковим - він вважається таким, що вручений постачальником споживачу 4-го календарного дня наступного за розрахунковим місяцем та споживач вважається з ним ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення (пункт 7.2).
На виконання умов договору позивач за первісним позовом (ТОВ "Прикарпатенерготрейд") поставив відповідачу (ОК ЖБК "Радислав") електричну енергію до об`єкта, визначеного договором №2901350 - малоповерхового житлового комплексу за адресою: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область.
Відповідно до рахунку за електроенергію №2901350/1 від 31.01.2019 за січень 2019 кількість поставленої електроенергії складає 113  550 кВт/год на суму 190 764,00 грн. (т.2 а.с.8).
Згідно з інформацією ТОВ "Прикарпатенерготрейд", викладеною у листі №2713 від 08.08.2021 (т.2. а.с.5) нарахування за спожиту електричну енергію у січні 2019 року проведено на підставі показників приладів обліку, які внесено ОК ЖБК "Радислав".
Додатковою угодою про порядок погашення заборгованості від 18.03.2019 до договору №2901350 відповідач за первісним позовом (ОК ЖБК "Радислав") визнав свої боргові зобов`язання зі сплати вартості поставленої позивачем електричної енергії станом на 12.03.2019 в сумі 179 962,00 грн. та зобов`язався розрахуватись до 25.02.2020 згідно графіку наведеного в угоді (т.4 а.с.208).
Актом №219-19 від 08.05.2019 до договору №2901350 (т.2 а.с.25) зафіксовано проведення заміни приладу обліку електроенергії.
Водночас доказів сплати в повному обсязі спожитої електроенергії за грудень 2020 - квітень 2021 в сумі 152 961, 62 грн. згідно актів про використану електричну енергію від 31.12.2020, від 30.01.2021, від 27.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021 (т.1 а.с.194-196), рахунків за електроенергію від 31.12.2020, від 30.01.2021, від 27.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021 (т.1. а.с.17-19) відповідачем за первісним позовом не подано.
Таким чином, ТОВ "Прикарпатенерготрейд" уклав із ОК ЖБК "Радислав" договір №2901350 про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, як із забудовником малоповерхового житлового комплексу "Західний" та кооперативом, що обслуговує цей комплекс, а безпосередніми споживачами електричної енергії є співвласники малоповерхового житлового комплексу "Західний", за рахунок яких і здійснюється оплата за договором.
Внаслідок існування заборгованості за договором №2901350 про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг відбувалось припинення електропостачання до малоповерхового житлового комплексу "Західний" і співвласники квартир цього комплексу створили ОК ЖК "Родина" з метою передання йому всіх функцій управителя домоволодіннями.
З метою погашення заборгованості за спожиту електроенергію 27.09.2019 між ОК ЖК "Родина" (поручителем) та ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (кредитором) укладено договір поруки за № 2019/1571 (далі - договір поруки), за змістом якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за часткове виконання споживачем (боржником) зобов`язань за договором №2901350, а саме: оплатити заборгованість за спожиту електроенергію на суму 137 162, 57 грн. за погодженим у договорі поруки графіком у період вересень 2019 - серпень 2021; здійснити оплату поточного споживання електроенергії з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року. Термін дії даного договору встановлюється до повного виконання поручителем свого зобов`язання.
При цьому ОК ЖК "Родина" свої зобов`язання за договором поруки виконало повністю, що підтверджується виписками АТ КБ "Приват Банк" за рахунком ОК ЖК "Родина" за період з 01.01.2020 до 16.06.2021 (т.1 а.с.53-69) з яких вбачається сплата поручителем, як заборгованості за спожиту електроенергію, так і вартості поточного споживання електроенергії, визначених договором поруки №2019/1571 від 27.09.2019.
Крім того, в листі № 2390 від 14.09.2020 (т.1. а.с.51) кредитор засвідчив, що за період з 01.09.2019 по 01.09.2020 поручителем сплачено 271 018,80 грн., а згідно розрахунку ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (т.2. а.с.51) борг ОК ЖК "Родина" за договором поруки №2019/1571 від 27.09.2019 - відсутній.
Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується заборгованості відповідача за первісним позовом (ОК ЖБК "Радислав") в період з грудня 2020 по квітень 2021 включно в сумі 152  961,62 грн.
          За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.
Статтями 626, 627, 628, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судами встановлено, що договір про постачання електричної енергії №2901350 від 14.12.2018 укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 2 цієї статті).
Відповідно до частини 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України, стаття 173 ГК України).
Статтею 526 ЦК України, статтею 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України, частина 7 статті 193 ГК України).
Нормою частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до актів про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 31.12.2020, від 30.01.2021, від 27.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021 ТОВ "Прикарпаттяенерготрейд" поставило, а ОК ЖБК "Радислав" прийняло електричну енергію, а саме:
-згідно акту про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 31.12.2020 попередній показник приладу обліку – 357,43; поточний показник приладу обліку – 365,95; різниця – 8,52; розрахунковий коефіцієнт – 3000; обсяг спожитої електроенергії – 25560,00 кВт/год; вартість спожитої електроенергії – 42  940,80 грн.
-згідно акту про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 30.01.2021 попередній показник приладу обліку – 365,95; поточний показник приладу обліку – 373,90; різниця – 7,95; розрахунковий коефіцієнт – 3000; обсяг спожитої електроенергії – 23850,00 кВт/год; вартість спожитої електроенергії – 40  068,00 грн.
-згідно акту про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 27.02.2021 попередній показник приладу обліку – 373,90; поточний показник приладу обліку – 382,47; різниця – 8,57; розрахунковий коефіцієнт – 3000; обсяг спожитої електроенергії – 25710,00 кВт/год; вартість спожитої електроенергії – 43  192,80 грн.
-згідно акту про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 31.03.2021 попередній показник приладу обліку – 382,47; поточний показник приладу обліку – 390,15; різниця – 7,68; розрахунковий коефіцієнт – 3000; обсяг спожитої електроенергії – 23040,00 кВт/год; вартість спожитої електроенергії – 38  707,20 грн.
-згідно акту про використану електричну енергію та рахунків за електроенергію від 30.04.2021 попередній показник приладу обліку – 390,15; поточний показник приладу обліку – 395,93; різниця – 5,78; розрахунковий коефіцієнт – 3000; обсяг спожитої електроенергії – 17340,00 кВт/год; вартість спожитої електроенергії – 29  131,20 грн.
Таким чином, загальний обсяг електричної енергії за період з грудня 2020 по квітень 2021 становить 115550 кВт/год на загальну суму 194  040,00 грн.
Враховуючи те, що ТОВ "Прикарпаттяенерготрейд" визнає оплату ОК ЖБК "Радислав" в розмірі 41  078,38 грн. проведену в січні-травні 2021, як оплату за грудень 2020, тому залишається неоплаченим борг в розмірі 152  961,62 грн. (194  040,00 грн. - 41  078,38 грн.).
Доказів сплати вартості спожитої електроенергії в сумі 152 961,62 грн. відповідач за первісним позовом суду не подав.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення первісного позову в частині стягнення основного боргу з відповідача на користь позивача в розмірі 152  961,62 грн. 
З огляду на викладене, спростовуються доводи апеляційної скарги про безпідставність та необгрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо стягнення, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, коштів за спожиту електроенергію за період з грудня 2020 по квітень 2021.
Рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат не аналізується апеляційним господарським судом, оскільки не є предметом оскарження в розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Предметом зустрічного позову є наявність/відсутність підстав для визнання договору поруки №2019/1571 від 27.09.2019 удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним.
Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги в частині визнання договору поруки №2019/1571 від 27.09.2019 удаваним відповідач за первісним позовом (ОК ЖБК "Радислав") зазначає, що такий укладено з метою приховати інший правочин - договір про постачання електричної енергії сторонами якого є ТОВ "Прикарпаттяенерготрейд" (позивач за первісним позовом) та ОК ЖК "Родина" (третя особа на стороні відповідача).
Відповідно до частини 1 статті 235 ЦК України удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.
У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Тобто, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини 1 статті 202, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.
При цьому, реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.
Таким чином, удаваність договору, не свідчить про автоматичну недійсність таких правочинів, оскільки у силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правова конструкція статті 235 ЦК України передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Отже, звертаючись з позовом про визнання договору поруки недійсним з підстав його удаваності, позивач має довести яким нормам права він суперечать та який правочин насправді вчинено між сторонами. 
Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №910/8466/20, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.
При цьому, саме по собі відступлення від положень законодавства, регулювання їх іншими чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. 
Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №916/1383/21, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.
Аналізуючи договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019, судами встановлено, що такий укладено ОК ЖК "Родина" (поручитель) та ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (кредитор), за змістом якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за часткове виконання зобов`язань за договором про постачання електричною енергією, що був укладений між кредитором та боржником – ОК ЖБК "Радислав" (п. 1.1 договору).
Поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов`язань згідно договору про постачання електроенергією №2901350 від 01.01.2019, а саме за: - оплату заборгованості за спожиту електроенергію на суму 137 162, 57 грн. згідно виставленого рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ТОВ "Прикарпатенерготрейд". Період сплати вересень 2019 - 5 717, 57 грн., жовтень 2019 - 5 715 грн., листопад 2019 - 5 715 грн., грудень 2019 - 5 715 грн., січень 2020 - 5 715 грн., лютий 2020 - 5 715 грн., березень 2020 - 5 715 грн., квітень 2020 - 5 715 грн., травень 2020 - 5 715 грн., червень 2020 - 5 715 грн., липень 2020 - 5 715 грн., серпень 2020 - 5 715 грн., вересень 2020 - 5 715 грн., жовтень 2020 - 5 715 грн., листопад 2020 - 5 715 грн., грудень 2020 - 5 715 грн., січень 2021 - 5 715 грн., лютий 2021 - 5 715 грн., березень 2021 - 5 715 грн., квітень 2021 - 5 715 грн., травень 2021 - 5 715 грн., червень 2021 - 5 715 грн., липень 2021 - 5 715 грн., серпень 2021 - 5 715 грн.; - оплату поточного споживання електроенергії з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року згідно виставленого рахунку на розподільчий рахунок із спеціальним режимом використання ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (п. 2.1.договору).
Поручитель гарантував виконання забезпеченого даним договором зобов`язання згідно пунктом 2.1. в термін, передбачений основним договором (п. 2.2. договору).
Термін дії договору - до повного виконання поручителем свого зобов`язання (п. 5.1. договору).
Таким чином, аналізуючи зазначений договір поруки, апеляційний господарський суд зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019 відповідає тим зобов`язанням, які визначені у ньому.
Так, частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України регламентовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.
Порука - це договір, за яким до зобов`язання основного боржника додатково приєднується зобов`язання іншої особи, що за нього ручається. У випадку неспроможності основного боржника, відповідальність несе особа, що за нього ручалася, тобто поручитель.
Статтею 553 Цивільного кодексу України обумовлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Згідно з частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Договір поруки є двостороннім, він укладається між кредитором і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки, хоча укладення тристороннього договору між кредитором, боржником і поручителем Цивільний кодекс України не забороняє.
Таке регулювання (можливість укладення договору поруки без згоди боржника) відповідає загальному підходу цивільного законодавства про можливість відступлення кредитором своїх вимог без згоди боржника (стаття 516 Цивільного кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.
Відповідно до стандартної ділової практики, боржнику відома особа поручителя і презюмується наявність певних відносин між боржником та поручителем (родинних, особистих, ділових, корпоративних, відносин пов`язаності, економічної залежності чи підпорядкування тощо). Саме ці відносини з боржником як правило спонукають поручителя взяти на себе додатковий економічний тягар і на безоплатних підставах укласти договір щодо забезпечення зобов`язань боржника. Укладення поручителем договору з кредитором без наявності будь-яких відносин з боржником ("невідомий боржнику поручитель") є нетиповою діловою практикою, яка може свідчити про те, що договір поруки укладається з іншою метою, аніж забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.
В обранні варіанту добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.
Таким чином, усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. 
Аналогічна правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 908/1152/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.
За приписами статті 553 Цивільного кодексу України, для дійсності договору поруки, необхідною (і достатньою) слід вважати участь у ньому лише кредитора та поручителя, а стаття 554 Цивільного кодексу України вказує на те, що порука по своїй суті зводиться до виконання не свого, а чужого зобов`язання, або ж відповідальності за невиконання або неналежне виконання чужого зобов`язання, тому закон вимагає, щоб намір зобов`язатися за боржника і обсяг такого зобов`язання не викликали сумніву.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019 не є удаваним, оскільки не відповідає ознакам удаваного правочину.
Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги в частині визнання договору постачання електричної енергії недійсним, ОК ЖБК "Радислав" зазначає, що такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме пп. 1 п. 5.3.1 ст. 5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312, за змістом якого постачальник універсальних послуг має права, визначені пунктом 5.2.1 глави 5.2 цього розділу, крім прав на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.
          Таким чином, з посиланням на ч. 3 ст. 228 ЦК України, позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним договір постачання електричної енергії.
          Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
          Загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 Цивільного кодексу України. Згідно з частинами 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №922/1320/21.
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину слід враховувати загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору суд вирішує питання про спростування презумпції правомірності правочину і встановлює не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначає, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним правочину, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме документально підтвердити, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним правочином та в результаті визнання недійсним останнього майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним правочин порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Така правова позиція дотримана у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц, постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №761/15883/15, від 26.08.2021 у справі № 916/2406/20, від 17.08.2021 у справі № 909/387/16, від 09.08.2021 у справі № 910/3372/19.
Апеляційним судом встановлено, що розділом 5 Правил (в редакції від 14.03.2018, що діяла на час укладення між позивачем за первісним позовом та відповідачем ОК ЖБК "Родина" договору на постачання електричної енергії за № 2901350 від 14.12.2018) врегульовано права, обов`язки та відповідальність електропостачальника (в цьому спорі позивача за первісним позовом), а саме: за п.п. 5.2.1. передбачено, що електропостачальник має право на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України (абз.9).
Апеляційним судом встановлено, що 05.10.2022 за № 1272 постановою НКРЕКП затверджено Зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії, де вищевикладений пункт було викладено в новій редакції, за змістом якої права, електропостачальника звужено, в тій частині що він не має права на забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії. 
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, застосовуючи дію закону в часі, апеляційним судом встановлено, що відсутні правові підстави вважати, що договір поруки укладений в порушення вимог норм діючого законодавства як наведено в доводах апеляційної скарги. 
Не дивлячись, що судом першої інстанції  при повторному розгляді справи не надано правової оцінки дії закону в часі, Правил роздрібного ринку електричної енергії, проте це не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.
З цих підстав інші аргументи апеляційної скарги, зокрема, про те що позивач за первісним позовом ухиляється від укладення договору суміжного користування електричною енергією не аналізуються судом, оскільки не відносяться до предмету спору та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції.
Одночасно, оцінюючи доводи апелянта в частині посилання на порушення судом ст. 80 ГПК України (подання доказів) апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки в судовому засіданні 30.03.2023, на підставі частини 5 статті 161 ГПК України, судом надано дозвіл позивачу на подання додаткових пояснень по суті спору та в підтвердження цих аргументів долучено до матеріалів справи документальний доказ - додаткову угоду про порядок погашення заборгованості від 18.03.2019 до договору №2901350 (клопотання вх№4965/23 від 30.03.2023).
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що кількість поставленої у період з грудня 2020 року до квітня 2021 року електричної енергії, як і визначена у рахунках від 31.12.2020, від 30.01.2021, від 27.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021 сума до сплати, відповідачем визнаються; відповідачем за первісним позовом не подано жодних заяв щодо неправильності показів розрахункових засобів обліку та визначеної суми в рахунку за січень 2019 року чи інших розрахункових періодах; договір поруки №2019/1571 від 27.09.2019 укладено в інтересах фактичних споживачів електричної енергії - мешканців малоповерхового житлового комплексу "Західний" заради уникнення відключення від постачання електричної енергії від об`єкту споживача; оспорюваний договір поруки жодним чином не впливає на права та обов`язки відповідача та не порушує їх. 
Щодо апеляційної скарги позивача на додаткове рішення
Відповідно до частин 1, 3   статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.   Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2   ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач скористався своїм правом на подання заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких він посилався, що заявлений позивачем розмір понесених витрат є неспівмірним з ціною позову, складністю справи, обсягом виконаних робіт та затраченим адвокатом часом. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Судами встановлено, що 06.01.2022 адвокатом - Іванишиним Василем Івановичем (адвокат) та ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (клієнт) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 2022/18, за змістом якого адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта та його посадових осіб (п. 1.1. договору).
Представництво та захист прав та законних інтересів клієнта, а також надання йому необхідної професійної правничої допомоги під час цивільного, господарського та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта, відповідно до умов цього договору, здійснюється на платній основі. Вартість 1 людино-години роботи адвоката - 1 000,00 грн. без ПДВ (п. 4.1. договору).
На виконання договору між сторонами підписано акт приймання-передачі послуг від 21.04.2023 відповідно до якого до послуг адвоката віднесено: 
-підготовка додаткових пояснень у справі – 5,5 год. * 1 000,00 грн. = 5  500,00 грн.;
-участь адвоката в судових засіданнях – 15 год. * 1  000,00 грн. = 15  000,00 грн. 
Загальна сума відповідно до акту приймання-передачі послуг від 21.04.2023 складає 25 000,00 грн.
За змістом пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від  20.04.2023 у цій справі позов ТОВ "Прикарпатенерготрейд" до відповідача ОК ЖБК "Радислав", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОК ЖК "Родина" про стягнення 153 070, 82 грн. - задоволено частково. Стягнуто з ОК ЖБК "Радислав" на користь ТОВ "Прикарпатенерготрейд" 152 961, 62 грн. - за спожиту електричну енергію, 2 294,42грн - судового збору. В частині стягнення 88,14 грн. - пені, 8,21 грн. - 3% річних, 12,85 грн. - інфляційних втрат - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОК ЖБК "Радислав" до ТОВ "Прикарпатенерготрейд", ОК "ЖК "Родина" про визнання договору поруки удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним - відмовлено. Судові витрати залишено за ОК ЖБК "Радислав".
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19 адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 в cправі № 921/628/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Розглядаючи заяву про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу суд досліджує та оцінює додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №905/716/20).
Апеляційний господарський суд, при визначенні суми відшкодування виходив із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходив з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
За практикою Верховного Суду (пункти 4.12 - 4.14 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19) під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Апеляційний суд зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. 
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Дослідивши зміст акту передачі-приймання наданих послуг та дослідивши подані позивачем за первісним позовом докази у підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення стягнення судових витрат від попередньо заявленої суми у розмірі 20  500,00 грн. до 10  000,00 грн.
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні додаткового рішення судом не враховано окремі критерії розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу знайшли своє підтвердження.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 у справі № 909/544/21 прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 у справі № 909/544/21, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2023 у справі № 909/544/21 частково відповідають встановленим обставинам по справі, нормам права, що регламентують характер правовідносин, що склалися між сторонами.
Згідно з ст. 277 ГПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції, є, в тому числі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування судового рішення частково та прийняття в цій частині нового про часткове задоволення клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 21.04.2023 (вх. № 4761/23 від 21.04.2023), відповідно і часткове задоволення апеляційної скарги обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" б/н від 30.05.2023.
Апеляційний суд доходить до висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи в частині стягнення з обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд"  20  500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, та вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині відповідають встановленим обставинам по справі, а тому апеляційна скарга обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" б/н від 30.05.2023 підлягає задоволенню частково, а додаткове рішення місцевого господарського суду скасуванню частково, з прийняттям в цій частині нового про задоволення частковго клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 21.04.2023 (вх. № 4761/23 від 21.04.2023) та стягнення з обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" 10   000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті в задоволенні клопотання суд відмовляє.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи залишення без задоволення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 у справі № 909/544/21, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта (відповідача за первісним позовом) судового збору в розмірі 6    810,00 грн., який сплачений згідно з квитанцією № 32528798800007091896 від 13.06.2023.
Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" б/н від 30.05.2023 частково задоволити.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 у справі № 909/544/21 – залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2023 у справі № 909/544/21 – частково скасувати.
Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 21.04.2023 (вх. № 4761/23 від 21.04.2023) задоволити частково.
Стягнути з обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Радислав" (вул. Стуса, 13, с. Солонка, Пустомитівський р-н, Львівська обл., 81131, ідентифікаційний код 38275961) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (вул. Надрічна, 4 Б, м. Івано-Франківськ, 76019, ідентифікаційний код 42129720) 10    000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В решті в задоволенні клопотання відмовити.
Судовий збір в розмірі 6    810,00 грн. покласти на апелянта.
Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                             Бойко С.М.

Судді                                                                                           Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст рішення складено 27.10.2023