ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2758/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “ІНФОКСВОДОКАНАЛ” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 (повний текст складено та підписано 12.06.2023, суддя Волков Р.В.)
по справі №916/2758/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “ІНФОКСВОДОКАНАЛ”
до Фізичної особи-підприємця Крочмара Олександра Сергійовича
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 
про стягнення 96 302,84 грн

ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “ІНФОКСВОДОКАНАЛ” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Крочмара Олександра Сергійовича 96 302,84 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на заподіяння відповідачем шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31.05.2022 о 08:45 на трасі М-05 “Київ-Одеса” 465 км., в якій водій ОСОБА_1 , рухаючись на належному відповідачу автомобілі “DAF XF95480” реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та не врахував дорожню обстановку, що призвело до зіткнення та пошкодження належного позивачу автомобіля марки “Lexus” реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 по справі №916/2758/22 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд зазначив, що дійсно, власником автомобіля “DAF XF95480”, державний номер НОМЕР_1 з причіпом “SHMITZ” держаний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_2 .
Разом з цим, досліджуючи питання наявності спеціальних умов деліктної відповідальності у цій справі, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження факту перебування водія ОСОБА_1 на час ДТП у трудових відносинах з ФОП Крочмаром О.С. позивачем не подано жодних доказів.
Як відзначено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази, які б прямо чи опосередковано свідчили про перебування водія ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах із відповідачем, і що він керував транспортним засобом “DAF XF95480”, державний номер НОМЕР_1 з причепом “SHMITZ” держаний номерний знак НОМЕР_3 у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків.
Наведена обставина, на переконання місцевого господарського суду, є тією підставою, яка виключає можливість покладення на відповідача обов`язку відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_1 , та ст. 1187 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, як власником джерела підвищеної небезпеки, що виключає можливість задоволення позовних вимог.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 по справі №916/2758/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, за твердженням апелянта, місцевим господарським судом у порушення приписів чинного процесуального законодавства було прийнято, та враховано під час прийняття оскаржуваного рішення, відзив відповідача на позовну заяву, який був поданий з порушенням строку на його подання, без клопотання про продовження строку або поновлення строку на його подання. 
Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апелянт посилаючись на приписи ст. 1187 ЦК України зазначає, оскільки відповідач є власником транспортного джерела підвищеної небезпеки, саме він є тією особою, яка має відшкодувати позивачеві шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Стосовно того, що позивачем не надано доказів, які б прямо чи опосередковано свідчили про перебування водія ОСОБА_1 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах із відповідачем і що він керував транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, апелянт зазначає, що у постанові Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/2085/22 вказано, що Рогачов Іван Вікторович - водій ТОВ «Нова Пошта», отже, даний факт підтверджує, що під час сколення ДТП ОСОБА_1 виконував трудові обов`язки, а саме перевезення вантажу ТОВ "Нова пошта".
До того ж, скаржник вважає, що надав суду докази, які у своїй сукупності доводять обставини, що між відповідачем та третьою особою існують трудові взаємовідносини, а саме згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських наступними видами діяльності відповідача є вантажний автомобільний транспорт (основний) та інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. З ???інформації отриманою з мережі інтернет, а саме сайту Work.ua, вбачається, що відповідачем було розміщено оголошення про пошук водіїв-далекобійників для перевезень вантажу ТОВ "Нова пошта".
Також, апелянт посилається на обставини встановлені у справі №920/542/18, зокрема, що між ФОП Крочмар О.С. та ТОВ "Нова пошта" існують договірні відносини.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по справі №916/2758/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФОКС” в особі філії “ІНФОКСВОДОКАНАЛ” на рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 26.08.2022 у справі № 496/2085/22, яка набрала законної сили 06.09.2022, визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Районним судом встановлено, 31.05.2022 року ОСОБА_1 о 08.45 в Одеській області, траса М-05 «Київ-Одеса» 465 км рухаючись на автомобілі «DAF XF95480», державний номер НОМЕР_1 з причіпом «SHMITZ» держаний номерний знак НОМЕР_3 , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Lexus» державний номерний знак НОМЕР_2 . Через вказану дорожньо-транспортну подію автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Дослідивши матеріали справи, Біляївський районний суд Одеської області дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 
В свою чергу, власником автомобіля “DAF XF95480”, державний номер НОМЕР_1 з причіпом “SHMITZ” держаний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_2 , що не заперечується відповідачем.
Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №207200999 цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно володіють транспортним засобом DAF, державний номер НОМЕР_4 , застрахована у ТДВ "СК "КРЕДО".
Позивач стверджує, що звернувся до ТДВ "СК "КРЕДО" з повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та з заявою на виплату страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 31.05.2022 року о 08:45 в Одеській області, траса М-05 «Київ-Одеса» за участю забезпеченого транспортного засобу «DAF XF95480», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 
ТДВ "СК "КРЕДО" було розглянуто заяву ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" про виплату відшкодування шкоди та прийнято рішення про виплату в розмірі 34303,36 грн. 16.09.2022 року та 19.09.2022 року вказані кошти перераховані на рахунок ТОВ "Інфокс" філія "Інфоксводоканал" двома платежами на суму 27303,36 грн та 7000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №13885 тп та №13913 відповідно.
В подальшому, на замовлення позивача, судовим експертом Крутих Є.О. з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу Філії, державний знак НОМЕР_2 , було проведено відповідне експертне дослідження та складено висновок експерта № 51-22 від 20.06.2022 року у відповідності до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 31.05.2022 року, визначається рівною 51669,12 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 31.05.2022 року, визначається рівною 114216,17 грн.
За твердженням позивача, відповідно до акту виконаних робіт №793 від 30.06.2022 року вартість виконаних робіт (61488,20 грн) та використаних запасних частин та матеріалів (65618,00 грн) складає 127106,20 грн. 3 урахуванням виплати від страхової компанії у розмірі 34303,36 грн, різниця між відшкодованою шкодою та витратами, які вже понесені ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю складає 92802,84 грн.
Відтак, на переконання позивача, оскільки відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, він має відшкодувати понесені ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" витрати на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з статтею 11 цього Кодексу цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України “Про страхування” страховий випадок – подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За нормою п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).
З аналізу змісту Глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття “особа, яка завдала шкоду” та “особа, яка відповідає за шкоду”. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативного захистити свої права та інтереси.
Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювання шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.
Так колегія суддів зазначає, що наявні матеріли справи не містять, а учасниками справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що винний у скоєнні ДТП водій, а саме ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ФОП Крочмаром О.С. в трудових відносинах та заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
До того ж, за відсутності відповідних доказів, зокрема трудового договору (контракту), посадової інструкції, окремого доручення роботодавця, яке водій виконував під час скоєння ДТП, відсутній й підстави вважати, що особа, яка завдала шкоди, перебуває у трудових відносинах з відповідачем. 
Відтак, у даному випадку відсутність належних та допустимих доказів, які б достеменно свідчили про те, що винний у скоєнні ДПІ водій керував транспортним засобом під час виконання трудових відносин з відповідачем, виключає можливість задоволення заявлених позовних вимог. 
Колегією суддів не приймаються до уваги твердження апелянта з приводу того, що під час скоєння ДТП водій ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу (виконував свої трудові (службові) обов`язки) на замовлення ТОВ "Нова пошта", оскільки на підтвердження таких обставин позивачем не надано, а наявні матеріали справи не містять, жодних належних та допустимих доказів, зокрема, але не виключно, договорів, контрактів, посадових інструкцій, завдань тощо.
Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на обставини встановлені в іншій справи, а саме з приводу того, що ОСОБА_1 є водієм ТОВ «Нова Пошта», що на думку апелянта підтверджує той факт, що під час сколення ДТП ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу на замовлення даного товариства, оскільки у мотивах такого рішення не міститься жодних посилань, висновків тощо про те, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП 31.05.2022 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Нова пошта" та/або відповідачем. До того ж, у рішенні Господарського суду Сумської області у справі №920/542/18 на яке посилається скаржник, встановлювались та досліджувались обставини щодо здійснення іншого перевезення та дорожньо-транспортної пригоди, які жодним чином не пов`язані з тією, яка є предметом розгляду у справі, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. 
Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 
За приписами ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З огляду на наведені законодавчі приписи, несвоєчасне подання відповідачем та прийняття судом відзиву на позовну заяву, не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. До того ж, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 у справі №916/2758/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання судового рішення є 30.11.2023.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Діброва Г.І.

Суддя                                                                                   Принцевська Н.М.