Справа № 342/463/22 
Провадження № 22-ц/4808/1221/23 
Головуючий у 1 інстанції Андріюк І. Г. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Кузів А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Корчевого Максима Сергійовича на рішення Городенківського районного суду від 27 липня 2023 року, ухвалене в складі судді Андріюк І.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,
в с т а н о в и в:
У червні 2022 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони є спадкоємцями за заповітом померлої бабусі ОСОБА_4 , яка згідно заповіту належний їй житловий будинок, господарські споруди, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства заповіла онуку ОСОБА_1 , державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №157046 розміром 2,1574 га ріллі, ЯЖ №157187 розміром 0,2436 га сінокосів – онуці ОСОБА_2 . Після смерті бабусі вони звернулися до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Також до нотаріуса звернулися спадкоємці за законом: ОСОБА_5 (дочка спадкодавця), ОСОБА_3 (син спадкодавця – відповідач по справі), ОСОБА_1 (онук спадкодавця), ОСОБА_1 (онук спадкодавця за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України на частку спадкового майна, яка б належала його батьку (сину спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 )).
14.07.2021 року ОСОБА_1 , а 19.07.2021 року ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 17/19 частки зазначеного в заповіті майна.
Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на 2/19 частки ще не видано. Вказана частка мала б належати відповідачу ОСОБА_3 . Однак вважають, що такий має бути усунений від права на спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України.
Відповідачу відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за законом.
Усунення відповідача від спадкування обґрунтовують також тим, що бабуся тривалий час хворіла, потребувала медичного огляду та постійного лікування. З кожним роком стан її здоров`я погіршувався та у цей час догляд за нею здійснювали тільки позивачі. Відповідач ухилявся від допомоги бабусі, не провідував її у лікарні, не допомагав продуктами харчування. Протягом останніх двох років бабуся потребувала стороннього догляду та допомоги, що підтверджується Довідкою №6, виданою 31.05.2022 року Комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради. 17.07.2020 року ОСОБА_4 перенесла інсульт, після чого була у безпорадному стані, лежачою. Відповідний догляд здійснював ОСОБА_1 , хоча на той час на утриманні мав дружину та малолітню дитину. ОСОБА_2 допомагала братові доглядати за бабусею, однак через роботу догляд такий здійснювала тільки у період відпустки. На день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею був зареєстрований та проживав позивач ОСОБА_1 , який і займався її похованням.
Відповідач, будучи сином померлої, жодного разу її не провідав, не доглядав, не допомагав продуктами харчування, хоча таку можливість мав, адже проживає в тому ж селі. Відмову у допомозі мотивував тим, що доглядає той, на кого складений заповіт, тобто позивачі.
З огляду на викладене позивачі вважають, що відповідач залишив матір без допомоги, коли та фактично перебувала у безпорадному стані і потребувала її.
Із зазначених підстав просять позов задовольнити.
Рішенням Городенківського районного суду від 27 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування.
Не погодившись із вказаним рішенням, представник позивачів – адвокат Корчевий Максим Сергійович подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням судом норм процесуального та матеріального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що позивачами надано суду документи, які підтверджують, що через хворобу покійна ОСОБА_4 була у важкому (безпорадному) стані і потребувала сторонньої допомоги. Зокрема, у судовому засіданні досліджена медична документація, а саме: довідка №6, видана 31.05.2022 року ОСОБА_1 . Комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради, згідної якої спадкодавець ОСОБА_4 1935 року народження проживала у с. Якубівка та знаходилась на «Д» обліку у сімейного лікаря та невролога із діагнозом: Кардіосклероз дифузний ст. 2 Б. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертонічне серце, ризик високий. Хвороба Паркінсона. Протягом останній двох років життя потребувала стороннього догляду. За даними епікризу №2992 ОСОБА_4 перебувала у реанімаційному відділі з 17.07.2020 року по 30.07.2020 року з діагнозом «Гостре порушення по типу геморагічного інсульту в лівій гемісфері головного мозку з правобічним геміпарезом, моторною афазією». За даними посмертного епікризу із медичної карти ОСОБА_4 від 17.09.2020 року остання з 2002 року знаходилась на «Д» обліку з приводу ішемічної хвороби серця. Лікувалась амбулаторно та стаціонарно. Померла від наростаючої серцево-судинної недостатності.
Стверджує, що саме коли покійна ОСОБА_4 найбільше потребувала сторонньої допомоги, зумовленої похилим віком та тяжкою хворобою, із нею проживав онук, позивач у справі ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 30.05.2022 року №14-68, виданою Рашківським старостинським округом Коломийського району Івано-Франківської області, і разом із своєю дружиною здійснював догляд за покійною бабусею, допомагав по господарству, купував та слідкував за прийомом медикаментів, отримував соціальні виплати, що належали покійній. ОСОБА_7 (позивач у справі) також приїжджала, допомагала коштами та медикаментами, медичним доглядом, оскільки за фахом є лікарем, але постійно біля бабусі знаходитись не могла, оскільки проживала та працювала у Львівській області.
Натомість відповідачем у справі не доведена жодна обставина, на яку він посилається у своїх запереченнях.
Вважає, що судом не надано належної оцінки доводам позивачів про те, що саме вони забезпечували належний догляд покійної ОСОБА_4 , не взято до уваги пояснення свідків, які вказували, що покійна потребувала допомоги, в тому числі від сина ОСОБА_3 , який об`єктивно мав можливість (у тому числі фінансову) допомагати покійній.
На думку апелянта, суд не взяв до уваги і той факт, що відповідачем у справі не надано жодного доказу та не спростовано обставин, на які позивачі посилались у позовній заяві, та які були досліджені під час судового розгляду.
Вважає, що позивачі довели сукупність всіх обставин, які є необхідними для усунення відповідача від права спадкування, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції відповідач не подав.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 в режимі відеоконференції та представник позивачів – адвокат Корчевий М.С. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник – адвокат Візінський В.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.03.2020 року, виданого виконкомом Рашківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області (т. 1, а.с. 14).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне померлій майно.
Згідно копії Заповіту від 28.03.2017 року ОСОБА_4 належний їй житловий будинок і господарські споруди та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства заповіла онуку ОСОБА_1 ; належні державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №157046 розміром 2,1574 га ріллі, ЯЖ №157187 розміром 0,2436 га сінокосів, що знаходяться у с. Якубівка, заповіла онуці ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 10).
Відповідно до копії Довідки Рашківського старостинського округу Городенківської міської ради №14-68 від 30.05.2022 року ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Склад її сім`ї становив онук ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 16).
За змістом копії листа Управління соціального захисту населення Коломийської РДА №1110/04-10/14 від 30.05.2022 року відповідно до рішень УПСЗН Городенківської РДА ОСОБА_1 перебував на обліку як одержувач передбаченої постановою КМ України від 26.07.1996 року №832 компенсаційної виплати - по догляду за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 06.12.2018 року по 17.09.2020 року (по день смерті підопічної) (т. 1, а.с. 11-13).
Також ОСОБА_1 проводив поховання ОСОБА_4 , про що свідчить копія Довідки РГ УПЦ КП села Якубівка Городенківського району від 31.05.2022 року (т. 1, а.с. 15).
Згідно копії Довідки №6, виданої 31.05.2022 року ОСОБА_1 . Комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради ОСОБА_4 1935 року народження знаходилась на «Д» обліку у сімейного лікаря та невролога із діагнозом: ІХС. Кардіосклероз дифузний ст. 2 Б. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертонічне серце, ризик високий. Хвороба Паркінсона. Протягом останній двох років життя потребувала стороннього догляду (т. 1, а.с. 17).
За даними епікризу №2992 ОСОБА_4 перебувала у реанімаційному відділі з 17.07.2020 року по 30.07.2020 року з діагнозом «Гостре порушення по типу геморагічного інсульту в лівій гемісфері головного мозку з правобічним геміпарезом, моторною афазією» (т. 1, а.с. 30).
За даними медичної карти та посмертного епікризу із медичної карти ОСОБА_4 від 17.09.2020 року остання з 2002 року знаходилась на «Д» обліку з приводу ішемічної хвороби серця. Лікувалась амбулаторно та стаціонарно. Померла від наростаючої серцево-судинної недостатності (т. 1, а.с. 18-29).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 УК України у розмірі 2/19, проте у видачі свідоцтва йому відмовлено, тому він звернувся до суду із позовом про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за законом; справа перебуває на розгляді в суді. На підтвердження вказаних обставин сторона позивача не надала відповідних доказів, проте ці обставини зазначені у позовній заяві та наведене сторонами у судовому засіданні не спростовано. Позивачі не оспорюють самого факту належності відповідача ОСОБА_3 до осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а покликаються на факт його ухилення від надання допомоги померлій ОСОБА_4 , що перебувала у безпорадному стані внаслідок похилого віку, хвороби, та потребувала сторонньої допомоги. Однак позивачами не доведено сукупність обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за яких спадкоємець може бути усунений від спадкування, а саме: умисне ухилення відповідача від надання допомоги матері ОСОБА_4 та потреба їй допомоги саме від нього.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
В частині першій статті 1241ЦК України зазначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи від права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц; від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц; від 29 червня 2021 року в справі №750/9209/20-ц.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від: 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц; від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц; від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц; від 29 червня 2021 року в справі №750/9209/20-ц.
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Такі ж висновки викладені і в постановах Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі №132/2991/20 (провадження №61-9112св21), від 26 квітня 2023 року у справі №127/28690/21 (провадження №61-2205св23).
У справі, що переглядається, при зверненні із позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посилались на те, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , яка перебувала у безпорадному стані. Натомість ОСОБА_1 , рідше – ОСОБА_2 , увесь цей час вона опікувався бабусею – створював їй необхідні побутові умови, дбав про неї та доглядав, а при необхідності купував ліки, приймав участь у її госпіталізації, здійснював поховання.
Однак, суд врахував, що для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Суд встановив, що у період, коли спадкодавець ОСОБА_4 потребувала стороннього догляду і піклування, її онук – спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 опікувався нею - створював їй необхідні побутові умови, дбав про неї та доглядав, а при необхідності купував ліки, приймав участь у її госпіталізації, здійснював поховання, а також отримував компенсаційні виплати по такому догляду з 06.12.2018 року по 17.09.2020 року (день смерті підопічної).
При цьому позивачами не надано належних, допустимих, достовірних доказів, а відповідно судом не встановлено факт того, що: ОСОБА_4 зверталася до відповідача з проханням надати допомогу, а останній ухилявся від надання допомоги спадкодавцю; ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідача (та який мав змогу її надати), враховуючи, що таку допомогу вона отримувала від позивача, а між сторонами існували неприязні відносини через які ОСОБА_3 останнім часом не приходив по місцю проживання спадкодавця з позивачем. Хоча лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України.
Покази свідків, на які посилається представник апелянтів, вищевказані обставини також не спростовують, а лише засвідчують факт надання допомоги спадкодавцю саме з боку ОСОБА_3 .
Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, з якими погоджується апеляційний суд, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для усунення відповідача ОСОБА_3 від спадкування після смерті ОСОБА_4 .
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позову, яким місцевий суд дав належну оцінку і його висновки є достатньо аргументованими.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Корчевого Максима Сергійовича слід залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 27 липня 2023 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Корчевого Максима Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Городенківського районного суду від 27 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.