Головуючий у І інстанції Будзан Л.Д.
Провадження №22-ц/824/15189/2023                                                                        Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
23 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
          Головуючого судді:           Матвієнко Ю.О.,
          суддів:                                 Гуля В.В., Мельника Я.С., 
          при секретарі:                     Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року про відмову у роз`ясненні рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне Управління земельних ресурсів, про визначення розміру земельної частки в спільній приватній власності та визнання права власності в порядку спадкування,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року, яким був задоволений її позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Головне управління земельних ресурсів, про визначення розміру земельної частки в спільній власності та визнання права власності в порядку спадкування. Даним рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки, площею 0,0404 га, по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У заяві ОСОБА_1 просила роз`яснити рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року, в частині того, що цим рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на 0,0404 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилалась на те, що з метою реєстрації права власності у 2013 і 2014 роках вона зверталась до Державної реєстраційної служби України, однак їй було відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки існують розбіжності згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року та витягом з Державного земельного кадастру. Дані розбіжності полягають у тому, що за адресою: АДРЕСА_1 розташована земельна ділянка площею 0,0708 га, а з резолютивної частини рішення вбачається, що визнано право власності на частину земельної ділянки площею 0,0404 га по АДРЕСА_1 . Водночас з описової та мотивувальної частин рішення вбачається, що за ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0404 га, яка є частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 .   
З вищенаведених підстав, зважаючи на те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року до сих пір невиконане, ОСОБА_1 і звернулася до суду із заявою про роз`яснення рішення.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у роз`ясненні рішення з тих підстав, що воно не підлягає роз`ясненню у визначений представником позивача спосіб, оскільки призведе до зміни резолютивної частини рішення. Зазначає, що вона не просила вносити зміни у судове рішення, а просила його роз`яснити. Через неоднозначність розуміння рішення суду ОСОБА_1 не може зареєструвати право власності на земельну ділянку. Тобто фактично рішення суду є незрозумілим, в тому числі воно є незрозумілим для осіб, які мають здійснити його виконання, а саме для державних реєстраторів.
Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачам копій апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які ними були отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення (а.с.154-157). Таким чином, відповідачі, повідомлені про розгляд справи, не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги позивача до апеляційного суду не направили.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кучерук М.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління земельних ресурсів, про визначення розміру земельної частки в спільній приватній власності та визнання права власності в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки, площею 0,0404 га, по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, після спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції сформулював резолютивну частину рішення у чіткій відповідності із прохальною частиною її позовної заяви.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення даного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду роз`ясненню не підлягає у визначений представником позивача спосіб, оскільки це фактично призведе до зміни резолютивної частини рішення суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. 
Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку, коли судове рішення не підлягає роз`ясненню.
Виходячи із системного тлумачення положень чинного законодавства, рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Аналізуючи обставини справи та на підставі вищенаведених норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року не підлягає роз`ясненню у визначений ОСОБА_1 спосіб, оскільки це фактично призведе до зміни резолютивної частини рішення суду, що заборонено законом. При цьому, слід зазначити, що рішення суду є ясним, чітким і зрозумілим, та ухвалене в межах позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не являються підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду. При цьому відмова ОСОБА_1 у реєстрації права власності на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року сама по собі не є достатньою підставою для його роз`яснення, зважаючи на чіткість і зрозумілість його змісту.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий:
 
Судді: