Справа № 351/1333/22 
Провадження № 22-ц/4808/1119/23 
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І.Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Кузів А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Середи Анни Петрівни на рішення Снятинського районного суду від 03 липня 2023 року, ухвалене в складі судді Сегіна І.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.11.2020 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, на підтвердження чого позичальником була власноруч складена та представлена відповідна розписка. За вказаним договором позики ОСОБА_1 отримав від нього грошову суму в розмірі 18500 доларів США та зобов`язався повернути за вимогою. До укладення договору зазначена сума фактично передана позичальнику.
Однак, прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконав та до теперішнього часу борг не повернув.
Також, позивачем у позовній заяві розраховано суму відсотків з врахуванням облікової ставки, встановленої рішенням Правління національного банку України на момент виникнення боргових зобов`язань - 17.11.2020 року, що становить 3195,29 доларів США.
Просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь суму боргу за договором позики від 17.11.2020 року у розмірі 18500 доларів США та відсотки у розмірі 3195,29 доларів США.
Рішенням Снятинського районного суду від 03 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно договору позики в сумі 18500 доларів США. В решті позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6743,64 грн. сплаченого судового збору та 12750 грн. витрат за надання правової допомоги.
Не погодившись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Середа А.П. подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідач неодноразово стверджував у поданих до суду документах, що розписка від 17.11.2020 року ним не складалась. Для підтвердження цього факту ним в суді першої інстанції була подана заява про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи. Проте дана експертиза так і не була проведена, оскільки суд першої інстанції своєю ухвалою необґрунтовано залишив її проведення без виконання. Вважає, що наразі жодного належного доказу, що така розписка дійсно складалась відповідачем, матеріали справи не містять.
Звертає увагу на те, що позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечував щодо поданої скаржником заяви про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи, що, на її думку, свідчить про правильність доводів скаржника про ненадання (нескладення) ним такої розписки.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення коштів на підставі розписки без наявності жодного доказу на підтвердження факту її складання.
Також вказує, що суд стягнув витрати на правову допомогу, незважаючи на численні порушення порядку заповнення ордерів адвоката. Зокрема, такий не містить підпису адвоката, даних про посвідчення адвоката та ким воно видане. Крім того, грошові кошти у розмірі 15000 грн. позивачем були сплачені не адвокату, а фізичній особі-підприємцю, що унеможливлює стягнення із скаржника витрат на професійну правничу допомогу; доказів оплати коштів на користь саме адвоката позивач не надав.
Просить рішення Снятинського районного суду від 03 липня 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, стягнути з позивача на користь скаржника судовий збір за подання апеляційної скарги та за подання заяв про забезпечення позову.
Представник позивача – адвокат Висоцький А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Зазначає, що заява відповідача про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи була задоволена судом першої інстанції, позивач в повній мірі виконав вимоги експерта та надав суду оригінал розписки. Натомість відповідач категорично проігнорував покладені на нього обов`язки про надання умовно вільних зразків свого почерку, жодного разу до суду для надання зразків почерку і підпису не прибув. Представник відповідача на всі судові засідання подавала клопотання про необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших процесах, хоча необхідність надання правової допомоги саме у процесі відібрання зразків почерку вочевидь відсутня. У судовому засіданні представник відповідача офіційно повідомила суд, що вони не зможуть виконати вимоги експерта, оскільки відповідач не підтримує із нею жодного зв`язку з 20 квітня 2023 року, що підтверджується клопотанням представника відповідача про оголошення відповідача в розшук. Таким чином повторне призначення експертизи, виконання якої відповідач проігнорував при розгляді справи судом першої інстанції, є зловживанням процесуальними правами.
Також вважає, що витрати за надання правової допомоги судом стягнуто правильно. Чинне законодавство, в тому числі процесуальне, визначає адвокатську діяльність саме як форму професійної категорії, а не фінансово-господарської. Ордер адвоката наданий у формі скан-копії та підписаний засобами кваліфікаційного електронного підпису. При цьому в матеріалах справи міститься і ордер, належним чином оформлений.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача – адвокат Середа А.П. в режимі відеоконференції доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.
Відповідач ОСОБА_1 , явка якого визнавалася судом обов`язковою, і який повідомлений належним чином, в дане судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача – адвокат Висоцький А.М. в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції щодо задоволення апеляційної скарги заперечив.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом апеляційної скарги судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Зазначеним вище вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно розписки від 17.11.2020 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 18500 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою (т. 1, а.с. 14, т. 2, а.с. 210).
Згідно наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку станом на 05.09.2022 року проценти від суми позики відповідно до ст. 1048 ЦК України визначені на рівні облікової ставки Національного банку України та становлять 3195,29 доларів США (т. 1, а.с. 3).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем у позику грошових коштів від позивача у сумі 18500 доларів США за розпискою від 17.11.2020 року. В той же час, позичальник свої зобов`язання не виконав, борг в обумовлений строк не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки про отримання позичальником коштів. А тому такий підлягає до стягнення судом. Також підлягають стягненню судові витрати, підтверджені належними доказами по справі. В частині стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ суд відмовив, оскільки такі не можуть бути стягнуті при отриманні позики в іноземній валюті.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками в частині часткового задоволення позову з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У правових висновках у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17 зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі №501/1773/16-ц, від 10 серпня 2022 року у справі №504/369/18.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №707/2606/16-ц (провадження №61-28762св18), від 26 вересня 2018 року у справі №483/1953/16-ц (провадження №61-33891св18), від 27 червня 2018 року у справі №712/14562/17-ц (провадження №61-26174ск18), статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Отже, наявність оригіналу договору позики у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач на підтвердження укладення договору позики між ним та ОСОБА_1 надав належним чином засвічену копію розписки від 17.11.2020 року, відповідно до якої позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 18500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути їх за вимогою (т. 1, а.с. 14).
На вимогу суду для проведення експертного дослідження позивачем було надано оригінал вищевказаної розписки, яка на даний час міститься в матеріалах справи (т. 2, а.с. 210).
Таким чином у даній справі письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошових коштів позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується оригіналом розписки, який був наявний у позивача, і свідчить як про факт отримання боржником коштів за нею, так і про зобов`язання повернути ці кошти.
Що стосується доводів апелянта про те, що така розписка написана не ОСОБА_1 , а іншою особою, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, і до суду першої, і апеляційної інстанцій представником відповідача подавалися клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи по справі на предмет належності почерку та підпису на вказаній розписці ОСОБА_1 , однак такі не проведені по причині неявки відповідача в судові засідання для відібрання експериментальних зразків почерку та підпису, ненадання вільних та умовно-вільних зразків, необхідних для проведення такої експертизи, незважаючи на визнання судами його явки обов`язковою, про що свідчать ухвали Снятинського районного суду від 13.06.2023 року про залишення проведення судової почеркознавчої експертизи без виконання (т. 2, а.с. 206) та Івано-Франківського апеляційного суду від 07.11.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи.
Таким чином відповідачу надавалася можливість доведення факту підписання розписки не ним шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи за клопотанням його представника. Однак, знаючи про призначення такої експертизи та її оплатний характер, жодних дій щодо її належного проведення зі сторони відповідача не здійснено. До суду апеляційної інстанції він також не з`являвся. При цьому, останній не міг не усвідомлювати значення висновку експерта у цій справі та неможливість проведення експертизи без достатньої кількості зразків його почерку, підпису та оплати вартості експертизи.
За змістом ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Водночас за приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Інших доказів на спростування факту укладення між сторонами договору позики відповідачем не надано.
Виправлення в серії паспорта в розписці такими також слугувати не можуть.
Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №499/275/17-ц (провадження №61-3667св23), від 30 червня 2022 року у справі №344/2924/18 (провадження №61-21328св21).
В частині посилань представника відповідача на те, що позов заявлений передчасно, оскільки до звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про повернення боргу, суд першої інстанції правильно зазначав з посиланням на практику Верховного Суду, що подання позовної заяви є різновидом пред`явлення позикодавцем вимоги у випадку, якщо іншого порядку сторонами не погоджено в укладеному договорі, а з дня звернення до суду боржник мав достатньо часу для повернення такого боргу.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми осново боргу.
Щодо тверджень апелянта, що місцевий суд безпідставно стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу, незважаючи на порушення порядку заповнення ордерів адвоката (відсутність підпису адвоката, даних про посвідчення адвоката), сплати коштів не адвокату, а фізичній особі-підприємцю, то апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 1-3 статті 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до пунктів 5, 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41, з подальшими змінами до нього, (далі - Положення) ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Пунктом 12 Положення встановлені реквізити, які має містити ордер: 12.1. Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); 12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); 12.12. Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись у відповідності до пункту 10 цього Положення; 12.13. Двовимірний штрих-код QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ; 12.14. Реквізити 12.1, 12.5 (крім номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане), 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність — це незалежна професійна діяльність адвоката зі здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
За статтею 7 даного Закону несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.
Підприємницька діяльність не заборонена. Крім того, адвокатська діяльність не передбачена податковим законодавством України як така, що не може здійснюватися особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування. Перелік таких осіб наведено в пункті 291.5 статті 291 ПК України. Адвокати в цьому переліку відсутні.
В матеріалах справи містяться копії ордеру адвоката Висоцького А.М. на представлення інтересів ОСОБА_2 у Снятинському районному суді Івано-Франківської області на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 29.08.2022 року, з підписом та печаткою адвоката від 02.10.2022 року (т. 1, а.с. 38, 48, 117, 125, 131, т. 2, а.с. 245), копія Договору про надання правової допомоги б/н від 29.08.2022 року з додатком, підписані сторонами (т. 1, а.с. 98-101), копії Платіжної інструкції №26/06/202384390 та №84390 від 26.06.2023 року про сплату на користь ФОП ОСОБА_3 15000,00 грн. за правничу допомогу згідно Рахунку-фактури №1-01 від 13.06.2023 року (т. 2, а.с. 246, 248), копія Рахунку-фактури №1-01 від 13.06.2023 року (т. 2, а.с. 247), копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 13.06.2023 року (т. 2, а.с. 249). Також адвокатом долучено до матеріалів справи копію посвідчення адвоката №1768, виданого головою президії Донецької обласної колегії адвокатів 24.05.2006 року (т. 3, а.с. 87).
Таким чином наявні в матеріалах справи копії ордеру та інших вищевказаних документів є достатніми і необхідними підтвердженнями того, що адвокат Висоцький А.М. уповноважений надавати правову допомогу клієнту ОСОБА_2 у Снятинському районному суді Івано-Франківської області та представляти його інтереси, і в судупершої інстанції були наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на надання правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог, а судом апеляційної інстанції не встановлено процесуальних порушень даним адвокатом.
Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував положення чинного законодавства України та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та не можуть бути підставами для зміни чи скасування судового рішення в оскаржуваній частині, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, і фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з рішенням суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Середи Анни Петрівни слід залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 03 липня 2023 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Середи Анни Петрівни залишити без задоволення.
Рішення Снятинського районного суду від 03 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.