КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/8862/2023   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            27 вересня 2023 року                                                               м. Київ
                                                                                                               Справа № 755/19597/21-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М.
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Шовковим Олегом Сергійовичем , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Григоренко І.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
 
встановив:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»,треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25.12.2013 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що у вересні 2021 року йому стало відомо про винесення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25.12.2013 року у розмірі 13 551 грн. 93 коп. 
Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано виписки з рахунку боржника та нотаріус не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості. За таких обставин позивач вважав, що виконавчий напис нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року (з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року про виправлення описки)  визнано виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25 грудня 2013 року, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Стягнуто  з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
 
Не погоджуючись з рішенням в частині відмови (зменшення) у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - Шовков О.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови (зменшення) у стягненні судових витрат та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу (гонорар) у повному обсязі - 6000 грн., в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.  
Вказує, що суд з власної ініціативи зменшив суму витрат на професійну правову допомогу, стягнувши 3000 грн. на професійну правничу допомогу. При цьому, суд першої інстанції вказує, що врахував думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи. Однак, відповідач не висловлював таку думку про неспівмірність витрат із складністю справи, не подавав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не подавав відзив на позовну заяву. Вважає висновок суду та рішення суду в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу безпідставним та необґрунтованим, таким що не відповідає обставинам справи та діючому законодавству.
Зазначає, що розмір гонорару сторони погодили у фіксованій сумі, яка не залежить від об`єму виконаної роботи, витраченого часу і т. ін., а отже вартість послуг взагалі не може бути неспівмірною об`єму надаваних послуг в даному випадку. Суд же першої інстанції, посилаючись на неспівмірність витрат та завищення їх розміру, не обґрунтував даний висновок жодним чином, не вказавши, з яких підстав було визначено неспівмірність, не навів доказів жодних доказів. Відсутні заперечення відповідача, немає незалежної оцінки вартості послуг, розрахунку, порівняння судом, абощо.
Стверджує, що визначена сторонами сума в 6000 грн. не є завищеною, а навіть меншою від мінімальних рекомендованих розмірів гонорару. При цьому, сторони враховували і приблизний час, який знадобиться на ведення справи (в тому числі і на проїзд та черги). Також як пояснив адвокат, ціну послуг формують зокрема і такі фактори як його витрати зокрема на телефон, інтернет, канцтовари (папір, ручки, скрепки і т. ін..), роздруківка на принтері, ксерокопіювання, орендна палата за офіс, комунальні платежі, реклама, певні транспортні витрати на бензин (при проїзді на пошту, до позивача і т. ін.). Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу не є  завищеними та неспівмірними. Саме з даної офіційно сплаченої суми в 6000 грн. були сплачені, зокрема, податки державі. Звертає увагу на висновок Верховного Суду у додатковій постанові від 19.07.2021 року №910/16803/19.
 
В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача Шовков О.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу (гонорар) у повному обсязі в розмірі 6000 грн.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, 25.12.2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання заяви № 009-20042-251213 отримав в ПАТ «Дельта Банк» кредит у розмірі 18 492,14 грн. на придбання товарів (послуг) та оплату комісії Банку (а. с. 11).
08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677, запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25.12.2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», за період часу з 11.08.2020 року до 17.08.2020 року у розмірі 13 551,93 грн., яка складається з: 13 050  грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1,93 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 500 грн. - витрати, пов`язані зі вчиненням виконавчого напису (а. с. 10).
ТОВ «ФК «АЛАНД» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. із заявою за вих. № 2007 від 30.09.2020 року про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677 (а. с. 12).
20.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677 (а. с. 13).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалося. Доказів надання приватному нотаріусу належним чином оформленої засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25.12.2013 року та одержання її боржником.
Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що зареєстрований в реєстрі за № 26677, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 009-20042-251213 від 25.12.2013 року, таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Разом з тим, відповідно до висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд взяв до уваги, що справа не є складною, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є незначними, також суд врахував критерії розумності вартості наданих послуг, думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та дійшов висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом на виконання робіт часом, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Доказів на підтвердження понесення інших витрат позивачем не надано. Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що  з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не оскаржується, а тому  відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
З висновками суду першої інстанції в частині стягнення  звідповідача на користь позивача 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу  колегія суддів погоджується, оскільки висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи та положенням процесуального закону.
 
Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
 
У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18,  від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу,  за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,  зазначив наступне.
« Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.
У цій справі позивач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.
Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає висновку, викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду  у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».
 Суд вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини п`ятої статті ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.
У справі, що переглядається, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись, в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц), дійшов висновку не присуджувати відповідачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.»
 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача ОСОБА_1 додано до позовної заяви: 
- копію договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року, укладеного між адвокатом Шовковим О.С. та ОСОБА_1; 
- копію додаткової угоди № 1 від 23.09.2021 року до договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року; 
- копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року; 
- копію рахунку на оплату № 1 від 09.11.2021 року на суму 6000 грн. та  квитанцію до прибуткового касового ордера № 24 від 09.11.2021 року на суму 6000 грн.
 
Відповідно до п. п. 1.1. - 1.2. Договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року, Клієнт доручає Адвокату, а останній приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу на умовах, передбачених цим Договором. На умовах цього Договору Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у вигляді представництва та інших видів правової допомоги у справі про визнання виконавчого напису № 26677, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. таким, що не підлягає виконанню. 
Адвокат зобов`язується підготувати та подати до суду позовну заяву, відповідь на відзив (якщо відповідачем буде подано відзив), клопотання та заяви у разі необхідності, надавати Клієнту консультації, роз`яснення з правових питань, здійснювати аналіз судової практики, брати участь у судових засіданнях, здійснювати представництво інтересів Клієнта в судовому процесі.
 
У пункті 5.1. Договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року, визначено що вартість гонорару Адвоката за підготування документів та представництво Клієнта в суді першої інстанції за цим договором сторони визначили у розмірі 6000 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року адвокат Шовков О.С. надав, а ОСОБА_1 прийняв надані послуги: 
- ознайомлення з наданими замовником матеріалами, надання усних консультацій і роз`яснень, усний правовий аналіз (всього за весь час розгляду справи, у тому числі, у телефонному режимі); 
- підготування та направлення адвокатських запитів до приватного нотаріуса та приватного виконавця; 
- підготування та направлення до суду позовної заяви, клопотання. 
Вартість послуг з надання правової допомоги ОСОБА_1 визначена згідно з Договором про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 23.09.2021 року. Жодних претензій по якості, повності, строках та обсягу послуг в цілому замовник до виконавця не має.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги № 23-09/2021 від 21 вересня 2021 року, додаткова угода від 23 вересня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2021 року, акт приймання-передачі виконаних робіт, квитанції про оплату гонорару, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України та  критерію розумної необхідності таких витрат, а тому доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхиляє.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником ОСОБА_1 - адвокатом Шовковим О.С., (який був відсутній в судовому засіданні в суді першої інстанції, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 62), обсяг виконаної адвокатом роботи (ознайомлення з наданими замовником матеріалами, надання усних консультацій, підготування та направлення адвокатських запитів до приватного нотаріуса, підготування на направлення до суду позовної заяви), враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення  суми витрат позивача на професійну правничу допомогу із  заявлених до стягнення 6000 грн. до 3000 грн. 
 
Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд помилково зазначив про наявність заяви відповідача  про неспівмірність витрат із складністю справи, тоді як в матеріалах справи така заява відсутня, - висновків суду щодо визначеного розміру витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, не спростовують, оскільки відповідно до  ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат повинен врахувати :  чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Отже, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, виходячи із предмету спору ( визнання таким , що не підлягає виконанню, виконавчого напису на  суму 13 551 грн. 93 коп.), обґрунтованості витрат (у договорі про надання правової допомоги розмір гонорару обумовлений  у тому числі за обсяг робіт, який фактично виконаний не був - складання відповіді на відзив, участь у судових засіданнях),  пропорційності ( співмірності)  до предмета спору, колегія суддів  вважає правильним висновок суду першої інстанції, що витрати на послуги адвоката в сумі 6000 грн. є завищеними, неспівмірними з  предметом спору,  складністю справи,   обсягом виконаних адвокатом робіт  та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість  рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Шовковим Олегом Сергійовичем - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                 Ящук Т.І.

                       Судді:                                                                    Немировська О.В.

        Рейнарт І.М.