ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4207/23 Справа № 207/2612/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Максюти Ж.І.
суддів – Барильської А.П., Городничої В.С.
за участю секретаря — Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за (уточненою) апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Данила Леонідовича на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року та на додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, - 

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовною заявою до  ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах.
В обґрунтування пред`явлених уточнених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 24500, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.05.2027 року. Станом на 08.06.2021 р. Абрамов має заборгованість 151961.23 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 25.05.2007 р. уклали договір іпотеки №DZHCG100770458. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 126250 грн. 00 коп. Просив позовну заяву задовольнити.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року закрито провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки .
Судові витрати на сплату судового збору покладено на позивача.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.06.2023 року цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Данила Леонідовича на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки - знято з апеляційного розгляду та направлено справу до суду першої інстанції для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 
Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року ухвалено додаткове рішення  по цивільній справі №207/2612/21 (провадження 2/207/37/23) за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, доповнивши резолютивну частину рішення:
«У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки – відмовити».
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник АТ КБ “Приватбанк” адвокат Мусійченко Д.Л. подав уточнену апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 
Уточнена апеляційна скарга обґрунтована наступним.
1. Суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, одночасно закривши провадження та відмовивши у задоволенні позову, та не зазначивши мотивів та правових підстав відмови в позові.
2. По-друге, щодо відсутності підстав вважати, що дана справа, та справи, на які посилався суд першої інстанції при вирішенні питання щодо закриття провадження, є тотожними. Банк вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 цк України: «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав».
3. Факт укладення кредитного договору та договору іпотеки, а також його неналежного виконання чітко вбачається із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013 (справа 2/204/43/13), яким скасовано рішення Балійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.01.2013 у справі №2-783/12 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, та яким в цій частині ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DZHCG100770458 від 25.05.2007 в розмірі 33462,95 доларів США звернуте стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем.
Вищевказане рішення не було виконане, а сума заборгованості за кредитним договором відповідачем не була погашена.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду та додаткове рішення скасувати, з наступних підстав.
30.05.2007 р. був укладений договір іпотеки №DZHCG100770458 між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодаржателем АТ КБ «Приватбанк» (а.с.16-18).
Предмет іпотеки розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на строк дії договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця (пункти 11,12 договору іпотеки).
Цією іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника АТ КБ «Приватбанк» , що випливають з кредитного договору №DZHCG100770458 від 25.05.2007 року по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії, в сумі 245000,00 доларів США на строк з 25.05.2007 р. по 24.05.2027 р.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р. в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на будинок АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, виселення відповідачів і малолітніх дітей відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013 р. (звернуто стягнення на предмет іпотеки, частково змінене рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська № 2-783/12 від 15.01.2013 р.).
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Л. Л., індексний номер: 32093851 від 28 жовтня 2016 року, 10:27:25 про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ КБ «Приватбанк», (номер запису про право власності 17143039, дата та час державної реєстрації — 24 жовтня 2016 року, 11:10:57). Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не повідомлявся про намір банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, а копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи, не містить підпису позивача про отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення, з указаного поштового повідомлення неможливо встановити який саме документ направлявся позивачеві банком.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком про те, що банк не виконав вимоги закону щодо надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.
Постановою Верховного суду від 04.02.2021 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська №207/3897/18 від 19.08.2019 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.10.2020 року залишені без змін.
Як вбачається із матеріалів справи, 15.07.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах та просив суд, ухвалити рішення, яким звернути стягнення на будинок загальною площею 82, 10, житлова площа 53, 50, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою за адресою АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції закриваючи провадження та відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” виходив з того, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року в справі № 640/7778/18 закриття провадження в справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо тотожного позову, який розглядається, тобто позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без винесення судового рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, наслідком якої є, за загальним правилом, неможливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Ця форма закінчення цивільної справи застосовується у випадку, коли суд незаконно відкрив провадження у справі або коли продовження процесу стає явно неможливим або недоцільним.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, випливає із сутності законної сили такого судового рішення, а саме його виключності.
Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі ТОВ ФРІДА проти України (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суд)' не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі Станев проти Болгарії (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).
Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки позивач звернувся з іншими позовом, а саме про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою за адресою АДРЕСА_1 .
А, отже підстави позовів не є ідентичними, не є тотожними, оскільки спір між сторонами у справах виник за різний період, тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковими.
Із матеріалів справи, вбачається, що АТ КБ “Приватбанк” звертаючись із позовом про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою за адресою АДРЕСА_1 , зазначає в апеляційній скарзі проте, що рішення суду виконане не було, а сума заборгованості за кредитним договором не була погашена.
Тобто, фактично позивач просить змінити спосіб і порядок виконання рішення, оскільки є рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2013 р., яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZNSG100770458 від 25.05.2007 року в розмірі 33 462,95 доларів США, в еквіваленті 267 368, 97 грн. -звернуте стягнення на предмет іпотеки на будинок загальною площею 82, 10 кв.м. та земельну ділянку площею 1504 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 30.07.2007) ПАТ КБ “ПриватБанк” з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі продажу з іншою особою — покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ “ПриватБанк” всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмета іпотеки.
Згідно ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Крім того, АТ КБ “ПриватБанк” звертаючись із позовом про звернення стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою за адресою АДРЕСА_1 , змінив суму заборгованості за кредитним договором шляхом її збільшення, але позивач не взяв до уваги, що звертаючись із позовом про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на будинок шляхом його продажу змінив термін виконання зобов`язання за спірним договором і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом, а тому збільшувати суму заборгованості за кредитним договором останній вже не може.
Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов`язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.
Згідно із ч.3 ст.33 Закону України “Про виконавче провадження” за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
На підставі ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частиною 3 ст.435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.
Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.
При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення. Задоволення таких заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Таким чином, чинне законодавство пов`язує можливість відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду лише за умов доведення заявником існування обставин, що ускладнюють виконання або роблять його неможливим.
Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Згідно з вимогами статей 1,17,33,39,40 Закону України «Про іпотеку», іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Отже, апеляційний суд Дніпропетровської області в рішенні від 03.06.2013 р. задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZNSG100770458 від 25.05.2007 року звернув стягнення на предмет іпотеки, визначивши обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, апеляційний суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За вказаних обставин рішення на додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року. та від 26 червня 2023 року підлягають скасуванню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Данила Леонідовича - задовольнити частково.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року - скасувати.
Додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року - скасувати. 
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                 Ж.І. Максюта 

Судді:          А.П. Барильська

В.С. Городнича