СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року                                м. Харків                        Справа № 922/1857/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М. , суддя  Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.
та представників сторін:
позивача – Письмак О.В.;
відповідача – Лихачов Р.Б. (в режимі відеоконференції);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича (вх.№2134Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2023 (суддя К.В.Аріт, повний текст рішення складено 28.09.2023) та додаткове рішення господарського суду Харківської області від 03.10.2023 (повний текст додаткового рішення складено 12.10.2023) у справі №922/1857/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ", м.Полтава;
до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича, м.Харків;
про стягнення 2576248,95 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича про стягнення заборгованості за договорами поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 та №2020/08/12-1 від 12.08.2020 у загальному розмірі 2576248,95 грн, з яких: 879189,47 грн - заборгованість по оплаті за товар; 439594,73 грн - штраф; 823067,16 грн - пеня; 61935,51 грн - 3% річних; 372462,08 грн - індекс інфляції.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1857/23 в позові відмовлено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" грошові кошти у сумі 1818585,59 грн, з яких заборгованість по оплаті товару - 879189,47 грн, штраф - 439594,73 грн, пеня - 65444,35 грн, 3% річних - 61894,96 грн, індекс інфляції - 372462,08 грн, крім того 27278,78 грн судового збору за подання позовної заяви та 1342,00грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 задоволено частково заяву позивача про розподіл судових витрат. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" грошові кошти у сумі 389559,37 грн у якості компенсації понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Фізична особа-підприємець Любін Роман Григорович з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1857/23 та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. Також просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023  по справі №922/1857/23 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір компенсації понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того апелянт подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (вх.№12496) та клопотання про призначення судово-технічної експертизи (вх.№12498), в яких апелянт просить апеляційний суд  призначити у справі почеркознавчу та судово-технічну експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: 
- Чи виконано підписи від імені Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича в Договорі поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 року, укладеного між Позивачем та Фізичною особи-підприємцем Любіним Романом Григоровичем, 07.12.2018року, від імені якого він зазначений, чи іншою особою?
- Чи виконано підписи від імені Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича в Договорі поставки №2020/08/12-1 від 12.08.2020, укладеного між Позивачем та Фізичною особи-підприємцем Любіним Романом Григоровичем, 12.08.2020, від імені якого він зазначений, чи іншою особою?
- Чи відповідає відтиск печатки відповідача, проставлений на Договорі поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 дійсному відтиску печатки ФОП Любіна Романа Григоровича?
- Чи відповідає відтиск печатки відповідача, проставлений на Договорі поставки №2020/08/12-1 від 12.08.2020 дійсному відтиску печатки ФОП Любіна Романа Григоровича?
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що ФОП Любін не укладав спірних договорів поставки у редакції, яка подана до суду, та не ставив підпис та печатку на них, що свідчить про відсутність волевиявлення відповідача відносно умов, передбачений договорами.
Апелянт вважає спірні договори поставки, у редакції поданій позивачем, є недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, а отже не створюють обов`язку відшкодувати Позивачу збитки.
Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сума штрафних за несвоєчасне виконання зобов`язань є значною для відповідача, виходячи із загальної ціни договорів та часу прострочення виконання зобов`язань.
Стосовно додаткового рішення апелянт зазначає, що воно є упередженим, а сума судових витрат значно завищеною.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його скаржнику. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1857/23.
23.10.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1857/23.
30.10.2023 від ТОВ "ГПЛ" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він вважає скаргу необґрунтованою та просить залишити рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в силі (вх.№13214) та заперечення на клопотання про призначення судових експертиз (вх.№13216).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 призначено апеляційну скаргу апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 до розгляду на "29" листопада 2023 р. о 12:30 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. 
Від представника Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича адвоката Романа Борисовича Лихачова надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відео-конференц-зв`язку ЄСІТС (вх.№14056 від 15.11.2023). 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 задоволено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича адвоката Романа Борисовича Лихачова про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №922/1857/23.
Від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат (вх.№14407 від 22.11.2023 та вх.№14495 від 23.11.2023).
В судове засідання 29.11.2023 з`явився представник апелянта (в режимі відеоконференції), який підтримує свою апеляційну скаргу та клопотання про призначення експертизи.
Присутній в залі суду представник позивача заперечує проти задоволення клопотань про призначення експертиз та проти задоволення апеляційної скарги. Просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Розглянувши клопотання Фізичної особи – підприємця Любіна Романа Григоровича, м. Харків про призначення у справі №922/1857/23 почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи, судова колегія відмовляє в їх задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про судову експертизу”, судова експертиза – це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. 
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
За висновком судової колегії, апелянт не обґрунтував необхідності застосування спеціальних знань, оскільки визначена ним необхідність проведення експертних досліджень ґрунтується на непідтвердженому жодними доказами твердженні про нібито не укладення договору у поданій редакції:
по-перше, такі докази згідно з ч.ч. 3, 4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України повинні були подаватися разом із відзивом або в ньому має бути зазначено про неможливість їх надання із зазначенням причин та дій щодо їх отримання;
по-друге, заявником не ставляться під сумнів достовірність наданих у справі видаткових накладних, що містять як підпис та печатка апелянта, так і посилання на договір – тобто сам факт укладання договору відповідач не заперечує;
по-третє, відповідачем не тільки не надана інша редакція Договору, а й не надано пояснень щодо суті “різниці в редакціях”, а також не заявлено позов про недійсність такого договору;
по-четверте, судова колегія також враховує, що відповідачем не надано жодних доказів щодо ймовірності втрати або неправомірного користування його печаткою (підробки або втрати) - у вигляді відповідних своєчасних звернень до правоохоронних органів.
Таким чином, подані у матеріалах справи незаперечені документи, листування сторін та первісні процесуальні заяви відповідача дозволяють без застосування спеціальних знань у контексті принципу “заборони суперечливої поведінки” як одного з аспектів добросовісності та предмета заявлених сторонами вимог, що не містять вимог про недійсність договору, надати правову оцінку обставин укладення та виконання договорів поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 та №2020/08/12-1 від 12.08.2020.
Відтак, відсутність за висновком судової колегії підстав, передбачених ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України, для призначення у справі почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи, зумовлює відмову у задоволенні таких клопотань Фізичної особи – підприємця Любіна Романа Григоровича і, як наслідок, усуває потребу у зупинення провадження через непризначення експертного дослідження.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" (Позивач, Постачальник) і Фізичною особою-підприємцем Любіним Романом Григоровичем (Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №2018/12/07-1 (далі - Договір-1).
Відповідно до п.1.1. Договору-1 Постачальник зобов`язується поставити та передати у визначені строки Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити мастила для автомобілів, товари автохімії, автозапчастини тощо (далі - Товар).
Відповідно до п. 3.4. Договору-1 Покупець зобов`язаний здійснити повну (100 %) попередню оплату за Товар у розмірі, що визначений у рахунку-фактурі, на протязі 1-го банківського дня з моменту виставлення Постачальником такого рахунку-фактури. За домовленістю Сторін строки оплати за Товар можуть бути змінені і складати 3 (три) банківських дні з дати отримання Товару Покупцем.
Як зазначає позивач, відповідно до умов Договору-1, Відповідач повинен був оплатити вказані видаткові накладні в день поставки. Однак, оплати коштів у повному обсязі за поставлений Товар Відповідачем не було здійснено.
Відповідно до п. 7.4. Договору-1 у разі прострочення Покупцем термінів оплати Товару більше ніж на 5-ть календарних днів, останній виплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми не сплаченого в строк Товару за кожен день прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на такий період.
Відповідно до п. 7.5. Договору-1 у випадку прострочення оплати Товару більше ніж на 30-ть календарних днів Покупець додатково сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 50% від вартості Товару. 
На виконання умов Договору-1 позивачем було поставлено відповідачу Товар відповідно до наступних видаткових накладних:
1.          № 5651 від 05.02.2020 на суму 11970,00 грн;
2.          № 5591 від 05.02.2020 на суму 120345,00 грн;
3.          № 55767 від 17.09.2020 на суму 59690,40 грн.
Зазначені видаткові накладні підписані та скріплені печаткою позивача та відповідача (т.1 а.с.54-56).
Загальна вартість поставленого відповідачу товару за договром-1 становить 192005,40 грн.
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати товару не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 175386,48 грн пені, 96002,70грн штрафу, 95374,88 грн інфляційних, 17341,74 грн 3% річних.
Також 12.08.2020 року між ТОВ "ГПЛ" і ФОП Любіним Романом Григоровичем було укладено Договір поставки №2020/08/12-1 (далі - Договір-2).
Відповідно до п.1.1. Договору-2 Постачальник зобов`язується поставити та передати у визначені строки Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити мастила для автомобілів, товари автохімії, автозапчастини тощо (далі- Товар).
Відповідно до п.3.4. Договору-2 Покупець зобов`язаний здійснити повну (100 %) попередню оплату за Товар у розмірі, що визначений у рахунку-фактурі, на протязі 1-го банківського дня з моменту виставлення Постачальником такого рахунку-фактури. За домовленістю Сторін строки оплати за Товар можуть бути змінені і складати 3 (три) банківських дні з дати отримання Товару Покупцем.
Відповідно до п. 7.4. Договору-2 у разі прострочення Покупцем термінів оплати Товару, згідно п.3.7 останній виплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми не сплаченого в строк Товару. 
Відповідно до п. 7.5. Договору-2 у випадку прострочення оплати Товару більше ніж на 30-ть календарних днів Покупець додатково сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 50 % від вартості Товару. 
На виконання умов Договору-2 позивачем було поставлено Товар відповідачу відповідно до наступних видаткових накладних:
1.          №61501 від 07.10.2020 на суму 43366,75 грн.;
2.          № 61499 від 07.10.2020 на суму 32920,00 грн.;
3.          № 61577 від 07.10.2020 на суму 9876,00 грн.;
4.          № 63096 від 15.10.2020 на суму 82300,00 грн.;
5.          № 66731 від 28.10.2020 на суму 9900,00 грн.;
6.          № 70521 від 11.11.2020 на суму 1449,48 грн.;
7.          № 72003 від 17.11.2020 на суму 90002,50 грн.;
8.          № 12340 від 03.03.2021 на суму 33600,00 грн.;
9.          № 16245 від 18.03.2021 на суму 83872,46 грн.;
10. № 24198 від 14.04.2021 на суму 88952,28 грн.;
11. № 54095 від 27.07.2021 на суму 82300,00 грн.;
12. № 54654 від 29.07.2021 на суму 82300,00 грн.;
13. № 58088 від 09.08.2021 на суму 18130,20 грн.;
14. № 58138 від 09.08.2021 на суму 18984,60 грн.;
15. № 59889 від 16.08.2021 на суму 7597,80 грн.;
16. № 65096 від 02.09.2021 на суму 1632,00 грн.
Зазначені видаткові накладні підписані та скріплені печаткою позивача та відповідача (т.1 а.с.32-47).
Загальна вартість поставленого Відповідачу товару за договром-2 становить 687184,07 грн.
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати товару не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 647680,68 грн пені, 343592,03 грн штрафу, 277087,20 грн інфляційних, 44593,77 грн 3% річних.
Таким чином, за розрахунком позивача сума заборгованості відповідача за Договором-1 складає 576111,20 грн, з яких: основний борг - 192005,40 грн; штраф - 96002,70 грн; пеня - 175386,48 грн; 3% річних - 17341,74 грн; індекс інфляції - 95374,88 грн.
За Договором-2 сума заборгованості складає - 2000137,75 грн, з яких: основний борг - 687184,07 грн; штраф - 343592,03 грн; пеня - 647680,68 грн; 3% річних - 44593,77 грн; індекс інфляції - 277087,20 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд зазначив, що відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, відповідач не заперечує проти отримання товару на зазначену суму, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманого товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 879189,47 грн основного боргу за Договором-1 та Договором-2 підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Крім того, суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в загальному розмірі 439594,73 грн. 
Щодо стягнення пені, суд вказав, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення пені в загальному розмірі 65444,35 грн. В частині стягнення пені в розмірі 160870,93 грн за договором-1 та 596751,88грн за договором-2 суд відмовив, у зв`язку з невірним розрахунком.
Щодо 3% різних суд вказав, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в загальній сумі 61894,96 грн. У задоволенні 40,55 грн 3% річних за договором-2 суд відмовив, у зв`язку з невірним розрахунком.
Щодо інфляційних втрат, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 372462,08 грн є правомірними та підлягають задоволенню.
Крім того, суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності та дійшов висновку, що позов подано в межах відповідного строку та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Укладені між сторонами договори №2018/12/07-1 від 07.12.2018 та №2020/08/12-1 від 12.08.2020 за своєю правовою природою є договорами поставки.
Згідно з статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч.7 ст.193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.3.4. Договорів Покупець зобов`язаний здійснити повну (100 %) попередню оплату за Товар у розмірі, що визначений у рахунку-фактурі, на протязі 1-го банківського дня з моменту виставлення Постачальником такого рахунку-фактури. За домовленістю Сторін строки оплати за Товар можуть бути змінені і складати 3 (три) банківських дні з дати отримання Товару Покупцем.
Враховуючи відсутність попередньої оплати, та поставку товару, який отриманий відповідачем, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку, що строк оплати за товар складає 3 банківських дні з дати отримання товару покупцем.
Отже строк оплати товару є таким, що настав.
Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На виконання умов Договору-1 та Договору-2 позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі згідно з умовами договору, поставив відповідачу товар, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.
Отже відповідач прийняв відповідний товар, що підтверджується його підписом на видаткових накладних, проте оплату за отриманий товар не здійснив.
Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за Договором-1 в розмірі 192005,40 грн відповідно до видаткових накладних :
1.          № 5651 від 05.02.2020 на суму 11970,00 грн;
2.          № 5591 від 05.02.2020 на суму 120345,00 грн;
3.          № 55767 від 17.09.2020 на суму 59690,40 грн.
та за Договором-2 в розмірі 687184,07 грн відповідно до видаткових накладних:
1.          №61501 від 07.10.2020 на суму 43366,75 грн.;
2.          № 61499 від 07.10.2020 на суму 32920,00 грн.;
3.          № 61577 від 07.10.2020 на суму 9 876,00 грн.;
4.          № 63096 від 15.10.2020 на суму 82300,00 грн.;
5.          № 66731 від 28.10.2020 на суму 9900,00 грн.;
6.          № 70521 від 11.11.2020 на суму 1449,48 грн.;
7.          № 72003 від 17.11.2020 на суму 90002,50 грн.;
8.          № 12340 від 03.03.2021 на суму 33600,00 грн.;
9.          № 16245 від 18.03.2021 на суму 83 872,46 грн.;
10. № 24198 від 14.04.2021 на суму 88 952,28 грн.;
11. № 54095 від 27.07.2021 на суму 82 300,00 грн.;
12. № 54654 від 29.07.2021 на суму 82 300,00 грн.;
13. № 58088 від 09.08.2021 на суму 18 130,20 грн.;
14. № 58138 від 09.08.2021 на суму 18 984,60 грн.;
15. № 59889 від 16.08.2021 на суму 7 597,80 грн.;
16. № 65096 від 02.09.2021 на суму 1 632,00 грн.
Загальна сума боргу за двома договорами складає - 879189,47 грн.
Отже враховуючи те, що відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, відповідач не заперечує проти отримання товару на зазначену суму, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманого товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 879189,47 грн основного боргу за Договором-1 та Договором-2 підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Крім суми боргу, позивачем заявлені до стягнення пеня, штраф, 3% річних та інфляційні.
Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами щодо оплати заборгованості, зазначене дає позивачу правові підстави для нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних на прострочену заборгованість.
Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі №911/19/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України судами з`ясувано обставини щодо правильності здійснення позивачем відповідних розрахунків.
Щодо пені, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до п.7.4. Договору-1 у разі прострочення Покупцем термінів оплати Товару більше ніж на 5-ть календарних днів, останній виплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми не сплаченого в строк Товару за кожен день прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на такий період.
Відповідно до п. 7.4. Договору-2 у разі прострочення Покупцем термінів оплати Товару, згідно п.3.7. останній сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми не сплаченого в строк товару.
Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми не сплаченого в строк товару: за договором-1 в сумі 175386,48грн та за договором-2 в сумі 647680,68 грн.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №910/10224/14: “Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.”.
Отже, аналіз п.7.4. Договорів та ст.3 Закону “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, норми якого є імперативними, дає підстави для висновку, що загальний розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.
Перевіривши відповідні розрахунки пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вони є невірними, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Крім того, по деяким накладним позивач невірно визначив періоди нарахування пені.
З огляду на зазначене, судами перераховано пеню на суми боргу за кожними накладними з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, та з обмеженням подвійної облікової ставки НБУ.
Таким чином, здійснивши перерахунок пені, відповідно до норм законодавства та умов договору, з урахуванням вірних періодів нарахування, та з обмеженням, передбаченим ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суди встановили, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення пені в загальному розмірі 65444,35 грн (за договором-1 - 14515,55грн; за договром-2 - 50928,80 грн).  
В частині стягнення пені в розмірі 160870,93 грн за договором-1 та 596751,88грн за договором-2 слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком та невідповідністю вимогам чинного законодавства України.
Щодо штрафу, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 7.5. Договорів у випадку прострочення оплати Товару більше ніж на 30-ть календарних днів Покупець додатково сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 50% від вартості Товару. 
Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню штрафу, суди дійшли висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України та договору, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафу у загальному розмірі 439594,73 грн (за договором-1 - 96002,70 грн; за договором-2 - 343592,03 грн) підлягають задоволенню.
Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки 3% річних, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем невірно визначено періоди нарахування (зайво пораховано один день), однак сума 3% річних за договором -1 визначена вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 17341,74 грн 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню.
Перерахувавши 3% річних за договором-2, з урахуванням вірних періодів початку прострочення, суди дійшли висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 44553,22 грн.
У задоволенні 40,55 грн 3% річних за договором-2 слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком.
Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в загальній сумі 61894,96 грн.
Перевіривши розрахунки інфляційних, суди дійшли висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 372462,08 грн (за договором-1 - 95374,88 грн; за договором-2 - 277087,20 грн) є правомірними та підлягають задоволенню.
Таким чином, стягненню з відповідача за Договором-1 підлягає 415240,27 грн, з яких: основний борг - 192005,40 грн; штраф - 96002,70 грн; пеня - 14515,55 грн; 3% річних - 17341,74 грн; індекс інфляції - 95374,88 грн.
За Договором-2 стягненню з відповідача підлягає 1403345,32 грн, з яких: основний борг - 687184,07 грн; штраф - 343592,03 грн; пеня - 50928,80 грн; 3% річних- 44553,22грн; індекс інфляції - 277087,20 грн.
В частині стягнення пені в розмірі 757622,81 грн (160870,93 грн за договором-1 та 596751,88грн за договором-2), а також в частині стягнення 40,55 грн 3% річних (за договором-2) слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком.
Колегія суддів зазначає, що за змістом апеляційної скарги відповідач фактично повторює свої доводи, які були висловлені під час розгляду в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка, яку апелянтом не спростовано та не вказано в чому полягає її неправомірність чи невідповідність фактичним обставинам справи.
Факт укладання між сторонами у формі єдиних документів договору поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 та договору поставки №2020/08/12-1 від 12.08.2020 у відповідності до ч.ч. 1,2 ст.207 Цивільного кодексу України не ставить в залежність існування такого факту від наявності попереднього листування, яке б опосередковувало б оферту та акцепт. Цей факт укладання не тільки узгоджується із покладеними в основу позову підставами у вигляді порушення контрагентом такого договору, але й підтверджується представленими у матеріалах справи доказами виконання договорів, зокрема, видаткові накладні та листування щодо виконання зобов`язань сторін, достовірність і належність яких скаржником сумніву не піддавалась. 
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів укладання цього договору в іншій редакції не надано. Визначена ст.204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності такого договору належними у розумінні ст. 215 цього Кодексу апелянтом не спростована.
Згадувані апелянтом форс-мажорні обставини за хронологією виникнення (після прострочення зобов`язання з оплати за поставлений товар) не мають відношення (навіть у разі припущення ймовірності їх впливу на спірні зобов`язання зі сплати грошових коштів зважаючи на співвідношення спеціального припису ст.625 Цивільного кодексу України по відношенню до ст.617 цього Кодексу) до обставин порушення зобов`язань постачальника за договором №2018/12/07-1 від 07.12.2018 та договором №2020/08/12-1 від 12.08.2020, на що справедливо вказується у відзиві на апеляційну скаргу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до частини 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1857/23 - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Розглянувши доводи апелянта стосовно додаткового рішення, колегія суддів зазначає про таке.
По-перше, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що позовна заява ТОВ «ГПЛ» не містила обґрунтованого попереднього розрахунку розміру судових витрат. 
Так, дійсно, матеріали позовної заяви, поданої 09.05.2023 не містили попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, всупереч вимогам п.9 ч.3 ст.162 ГПК України, що стало підставою для залишення її без руху ухвалою суду від 15.05.2023 з встановлення позивачу строку на усунення недоліків.
Проте, 22.05.2023 позивач надав до суду заяву (вх.№12825) про усунення недоліків, яка містила позовну заяву із зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Разом з цим судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо завищення визначених позивачем витрат.
Як вбачається із п.4.1. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» та адвокатом Письмак О.В. договору № 01/2023 від 03.01.2023 року про надання правової допомоги (далі - договір), розмір гонорару адвоката визначається згідно з додатком до даного договору «Перелік послуг та розмір адвокатського гонорару», який являється невід`ємною частиною даного договору.
Згідно з п.4.2. договору оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом на підставі рахунків на оплату, шляхом:
4.2.1. здійснення попередньої оплати у розмірі 100 % вартості послуг;
4.2.2. здійснення часткової попередньої оплати (авансу) у розмірі 50 % вартості послуг;
4.2.3. здійснення оплати за надані послуги по факту їх надання. У даному випадку строк оплати послуг зазначається у відповідному рахунку на оплату.
Відповідно до п.4.3. договору сторони визначили, що крім гонорару, що визначений даним договором, клієнт сплачує на користь адвоката гонорар успіху, розмір якого становить 10 % від суми задоволених позовних вимог.
Крім того, п.2.1. договору сторони погодили, що адвокат має право: доручити надання частини послуг, що передбачені даним договором, іншому адвокату, а саме: адвокату Чальцеву Дмитру Вадимовичу (свідоцтво серія ПТ № 3632 від 04.08.2020 року). При цьому, адвокат несе відповідальність перед клієнтом особисто.
Як вбачається із матеріалів справи, заявником до договору про надання правової допомоги було додано додаток, а саме: «Перелік послуг та розмір адвокатського гонорару».
З наявного в матеріалах справи Акту прийняття-передачі наданих послуг від 19.09.2023 року вбачається, що адвокатом надано клієнту наступні юридичні послуги в межах розгляду справи № 922/1857/23, зокрема в наведених нижче пунктах вказано:
16. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 20.06.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
17. Участь виконавця (адвоката Письмак О.В.) у якості уповноваженого представника замовника у судовому засіданні яке відбулось 11.07.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5, вартість 15 000,00 грн.;
18. Участь виконавця (адвоката Письмак О.В.) у якості уповноваженого представника замовника у судовому засіданні, яке відбулось 18.07.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5, вартість 12500,00 грн.;
20. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 08.08.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
21. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 15.08.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
22. Участь виконавця (адвоката Письмак О.В.) у якості уповноваженого представника замовника у судовому засіданні, яке відбулось 22.08.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5, вартість 12500,00 грн.;
23. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 15.08.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
24. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 05.09.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
27. Участь виконавців (адвоката Письмак О.В., адвоката Чальцева Д.В.) у якості уповноважених представників замовника у судовому засіданні, яке відбулось 19.09.2023 року у Господарському суді Харківської області - витрачений час (години) 5 (х2), вартість 25 000,00 грн.;
Щодо п.п. 16-18, 20-24, 27 (участь адвокатів у судових засіданнях з розгляду справи у Господарському суду Харківської області) колегія суддів, зважаючи на наявні в матеріалах справи протоколи судових засідань та відомості наявних у базі "Діловодства спеціалізованого суду" протоколів судових засідань, зазначає про таке:
·  тривалість судового засідання 20.06.2023 становила проміжок часу з 11:13 по 11:35 і відповідно склала 22 хвилини, а не 5 годин, як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 11.07.2023 становила проміжок часу з 11:25 по 11:43 і відповідно склала 18 хвилин, а не 5 годин, як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 18.07.2023 становила проміжок часу з 12:31 по 12:48 і відповідно склала 17 хвилин, а не 5 годин як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 08.08.2023 становила проміжок часу з 12:49 по 13:19 і відповідно склала 30 хвилин, а не 5 годин як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 15.08.2023 становила проміжок часу з 12:46 по 13:17 і відповідно склала 31 хвилину, а не 5 годин як вказано в акті;
Крім того, судова колегія звертає увагу, що позивачем двічі вказано в Акті участь адвокатів в судовому засіданні 15.08.2023 (пункт 21 та пункт 23 Акту), а судом враховано двічі понесені судові витрати за участь в судовому засіданні 15.08.2023. Натомість з матеріалів справи вбачається, що 15.08.2023 у справі 922/1857/23 проведено лише одне судове засідання.
·  тривалість судового засідання 22.08.2023 становила проміжок часу з 13:10 по 14:03 і відповідно склала 52 хвилини, а не 5 годин як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 05.09.2023 становила проміжок часу з 12:55 по 13:27 і відповідно склала 32 хвилини, а не 5 годин як вказано в акті;
·  тривалість судового засідання 19.09.2023 становила проміжок часу з 14:00 по 14:39 і відповідно склала 39 хвилин, а не 5 годин як вказано в акті;
Таким чином, враховуючи, що засідання за вказаними у акті датами відбулися у різні дні, колегія апеляційного господарського суду вважає з урахуванням округлення кожного випадку неповної години до повної визнати обґрунтованими витрати робочого часу за п.п. 16-18, 20-22, 24 та 27 акту прийняття-передачі наданих послуг від 19.09.2023 у загальному обсягу 8 годин, а не 45 години, та, відповідно визнає обґрунтованими витрати у сумі 37500,00 грн., а не 187500,00 грн. (з урахуванням участі в деяких судових засіданнях двох адвокатів, що підтверджується протоколами судових засідань).
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що судові витрати за участь адвокатів в судових засіданнях в сумі 150000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Крім того, колегія суддів вказує на суперечливість у процесуальній позиції апелянта, адже вимагаючи скасування рішення відносно задоволених позовних вимог та прийняття нового про відмову у їх задоволенні (що передбачало б і віднесення на позивача його судових витрат у порядку їх перерозподілу), апелянт наголошує на необхідності зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, стверджуючи про завишеність судових витрат та маючи достатньо часу сформулювати свою позицію з цього приводу, відповідач за змістом апеляційної скарги не наводить жодного конкретного обґрунтування у чому пролягає вказана неналежність розрахунку розміру витрат.
Відтак додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 підлягає скасуванню в частині стягнення з ФОП Любіна Романа Григоровича на користь ТОВ “ГПЛ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150000,00 грн. та прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у стягненні витрат в зазначеній частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 123, 124, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1857/23 залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ГПЛ витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 150000,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат в зазначеній частині.
Викласти абзац 2 резолютивної частини додаткового рішення від 03.10.2023 у справі №922/1857/23 в такій редакції:
«Стягнути з Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ГПЛ” (36034, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Половки, буд. 70б, ЄДРПОУ 33190684) грошові кошти у сумі 239559,37 грн. у якості компенсації понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.»

Видати наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 11.12.2023.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко