ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 703/2153/16-ц		
Провадження № 22-ц/821/1747/23		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи: 
заявник (боржник):  ОСОБА_1 
стягувач: Державна іпотечна установа
заінтересовані особи (боржники): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року (постановлену в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Кривої Ю.В., повний текст ухвали суду складено 15 серпня 2023 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року стягнуто з боржників, в тому числі і з нього, заборгованість за Договором про іпотечний кредит №48-ДІУ від 08 серпня 2012 року. На виконання вказаного рішення суду, 06 грудня 2016 року суд видав стягувачу виконавчий лист №703/2153/16-ц, який останнім було звернуто до примусового виконання та постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овдієнко К.А. від 29 березня 2017 року, було відкрито виконавче провадження №53664728 за вказаним виконавчим листом.
З листа Державної іпотечної установи №1334/32 від 18 квітня 2023 року боржник ОСОБА_1 довідався, що станом на 17 квітня 2023 року залишок заборгованості боржників перед кредитором за зобов`язанням, визначеним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі №703/2153/16-ц, складає 28217,73 грн. Після цього, 02 травня 2023 року боржник ОСОБА_1 сплатив на користь кредитора - Державної іпотечної установи, вказану суму заборгованості в розмірі 28217,73 грн.
Зауважує, що ним здійснено добровільне виконання зобов`язання, оскільки згідно довідки Державної іпотечної установи від 04 травня 2023 року станом на 03 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №48-ДІУ від 08 серпня 2012 року повністю погашена. Заявник вважає, що зобов`язання за договором про іпотечний кредит №48-ДІУ від 08 серпня 2012 року добровільно виконано боржником в частині стягнення заборгованості в розмірі 28217,73 грн., в решті — внаслідок стягнення за виконавчим документом. Відтак, зобов`язання за виконавчим документом повністю виконані.
Враховуючи наведене, заявник просить суд виконавчий лист №703/2153/16-ц від 06 грудня 2016 року, виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області на виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у справі №703/2153/16-ц визнати таким, що частково не підлягає виконанню – в частині стягнення з боржників на користь стягувача грошової суми в розмірі 28217 грн. 73 коп., у зв`язку із частковим добровільним виконанням обов`язку боржником.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що добровільне виконання - це дії боржника, спрямовані на виконання зазначених у рішенні вимог стягувача з моменту набрання судовим рішенням законної сили до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання за цим судовим рішенням, а також у випадку повернення виконавчого листа стягувачу і до його повторного пред`явлення до виконання.
Зважаючи на те, що залишок заборгованості перед кредитором - Державною іпотечною установою, за договором про іпотечний кредит №48-ДІУ від 08 серпня 2012 року був повністю погашений боржником ОСОБА_1 вже після відкриття виконавчого провадження №53664728, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Смілянського міськрайонного суду 20 жовтня 2016 року, тому, в даному випадку, має місце закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Також суд зазначив, що самостійне фактичне виконання боржником судового рішення на стадії виконавчого провадження не є добровільним виконанням цього рішення у розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України. 
Порядок вчинення таких дій боржником та їх наслідки врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 19 цього Закону, яка встановлює обов`язок сторін невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, внаслідок чого згідно з ч. 2 ст. 39 цього Закону виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 28 вересня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, постановив ухвалу із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким виконавчий лист №703/2153/16-ц від 06 грудня 2016 року, виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області на виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у справі №703/2153/16-ц визнати таким, що не підлягає виконанню частково – в частині стягнення з боржників суми в розмірі 28217,73 грн.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тими ж доводами, що і заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Також ОСОБА_1 вважає, що місцевий суд мав встановити обставину наявності або відсутності обов`язку боржників за виконавчим листом в частині 28217,73 грн. внаслідок її фактичної сплати на рахунок стягувача. Вважає, що після сплати ним вищевказаної суми заборгованості на рахунок стягувача, його обов`язок за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року відсутній, а тому виконавчий лист №703/2153/16-ц від 06 грудня 2016 року підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в частині сплаченої суми 28 217,73 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі № 703/2153/16-ц позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних витрат - задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитом в сумі 104247 гривень 01 копійку, за відсотками в сумі 13597 гривень 59 копійок, інфляційні витрати в сумі 1277 гривень 03 копійки, а всього 119121 гривню 63 копійки, а також стягнуто з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитом в сумі 104247 гривень 01 копійку, за відсотками в сумі 13597 гривень 59 копійок, інфляційні витрати в сумі 1277 гривень 03 копійки, а всього 119121 гривню 63 копійки. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи по 595 гривень 61 копійці судового збору з кожного (том 1, а.с. 16).
На виконання заочного рішення судом було видано виконавчі листи. Постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овдієнко К.А. від 29 березня 2017 року відкрито виконавче провадження №53664728 за вказаним виконавчим листом.
17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних втрат, після чого ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення.
Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних втрат залишена без задоволення, а заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у вказаній справі залишено без змін (том 3, а.с. 103-109).
Як вбачається з листа Державної іпотечної установи №1334/32 від 18 квітня 2023 року, адресованого ОСОБА_1 , станом на 17 квітня 2023 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит № 48-ДІУ від 08 серпня 2012 року, встановленої рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі №703/2153/16-ц, складає 28217,73 грн. (том 3, а.с. 157).
Згідно наданої боржником ОСОБА_1 квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №65593070 від 02 травня 2023 року, останній сплатив на користь Державної іпотечної установи грошову суму в розмірі 28217,73 грн. (том 3, а.с. 158).
Відповідно до довідки Державної іпотечної установи від 04 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №48-ДІУ від 08 серпня 2012 року станом на 03 травня 2023 року повністю погашена (том 3, а.с. 159).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що в даному випадку не відбулось добровільного виконання боржником обов`язку зі сплати заборгованості, оскільки таким добровільним виконанням є дії боржника, спрямовані на виконання зазначених у рішенні вимог стягувача з моменту набрання судовим рішенням законної сили до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання за цим судовим рішенням, а також у випадку повернення виконавчого листа стягувачу і до його повторного пред`явлення до виконання.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та зауважує, що фактична сплата заборгованості на стадії виконання рішення суду, у розумінні приписів ст. 432 ЦПК України, не є добровільним виконанням судового рішення.
Копія довідки про відсутність заборгованості у боржника ОСОБА_1 перед кредитором – Державною іпотечною установою за договором про іпотечний кредит № 48-ДІУ від 08 серпня 2012 року та квитанція про сплату ОСОБА_1 на користь стягувача грошової суми в розмірі 28217 грн. 73 коп. підтверджують лише факт задоволення боржником ОСОБА_1 вимог стягувача за цим виконавчим листом, а саме - факт самостійного фактичного виконання боржником судового рішення на стадії виконавчого провадження і не є доказом добровільного виконання цього рішення у розумінні ст. 432 ЦПК України.
Водночас, згідно з пунктами 5, 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частинами другою, третьою вказаної статті Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. 
У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.
Враховуючи те, що виконавче провадження №№53664728 за виконавчим листом №703/2153/16-ц від 06 грудня 2016 року відкрито 29 березня 2017 року та наразі триває, виконавчий лист з відміткою виконавця проповне виконання на адресу суду не повернуто, а погашення заборгованості відбулось самостійно боржником вже на стадії примусового виконання рішення суду, тому у суду відсутні законні підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду.
Таким чином, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

 Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції –залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                 Н.І. Гончар

                                                                                               Л.І. Василенко