Справа № 352/1471/23 
Провадження № 22-ц/4808/1475/23 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря Струтинська Д.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сікомаса Святослава Володимировича на ухвалу Тисменицького районного суду від 20 вересня 2023 року, постановлену в складі судді Хоминець М.М. у м. Тисмениця за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач згідно кредитного договору №4/08/54-05 від 17.04.2008, укладеного з ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США. Для забезпечення зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ним було укладено договір іпотеки №893 від 18.04.2008, згідно якого останній передав в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказує, що 26.11.2020 права кредитора та іпотекодержателя за згаданими договорами перейшли до позивача. Разом з тим, ОСОБА_2 свої зобов`язання перед кредитором не виконав в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.03.2023 складає 5 200 доларів США, що становить 190 156,72 грн. Зважаючи на порушення позичальником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в розмірі 190 156,72 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 893 від 18.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького РНО Магас О.Є.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 20 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 адвокат Сікомас С.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що ухвалою Тисменицького районного суду від 04.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивач не надав копію договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та неправильно визначив ціну позову. Суд вказав, що ціна позову повинна визначатись вартістю іпотечного майна, а не розміром заборгованості. Вказані висновки місцевого суду вважає помилковими, зробленими на основі неправильного застосування норм процесуального права. Апелянт вважає, що оскільки позивач визначив суму боргу в позовній заяві, керуючись власними розрахунками, яка може бути спростована вже на стадії безпосереднього судового розгляду, то суд першої інстанції не вправі був залишати з цих підстав позовну заяву без руху. Безпідставною, на думку апелянта, є вказівка суду на відсутність долучених договорів, оскільки це право позивача подавати ті чи інші докази на підтвердження своїх вимог. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу ухвали від 04.07.2023 про залишення позову без руху, що є самостійною підставою для скасування ухвали суду про повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Постановляючи ухвалу від 20 вересня 2023 року про повернення заяви на підставі ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув недоліки заяви, визначені в ухвалі Тисменицького районного суду від 04 липня 2023 року.
Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 04 липня 2023 року залишена без руху позовна заява ОСОБА_1 , оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме позивач не надав, зазначену у позовній заяві, копію договору про відступлення права вимоги за кредитним договором. Незрозумілим для місцевого суду була також визначена позивачем ціна позову в розмірі 190 156,72 грн, що являє собою заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01.03.2023, яка не підтвердження жодним доказом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Разом з тим, за змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як зазначено в рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 й акт № ETS N 005 від 04.11.19:"Times New Roman","статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.
Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху
Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві. Відтак, ухвала суду про визнання заяви неподаною та її повернення є такою, що порушує ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки висновки суду про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу не відповідають обставинам справи та порушують норми процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сікомаса Святослава Володимировича задовольнити. Ухвалу Тисменицького районного суду від 20 вересня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               Л.В.Василишин
       І.О.Максюта