ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року	Львів	Справа № 500/1535/23 пров. № А/857/10924/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Обрізка І.М.,
суддів                                                                                   Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року, прийняте суддею Чепенюк О.В.  у місті Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                  встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі - ГУ ПФУ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі – ГУ ПФУ в Тернопільській області)  про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.02.2023 №192350006693 ГУ ПФУ в Чернігівській області неправомірним; зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки від 02.12.1978 НОМЕР_1 з 22.12.1980 по 09.02.1982 та з 18.05.1982 по 04.01.1987 та призначити пенсію за віком з 04.02.2023 (з моменту настання права на пенсію).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 позов задоволено частково.
Задовольняючи частково позов, суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
У трудовій книжці позивача дійсно вказано по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає по батькові, які вказані у свідоцтві про народження позивача « ОСОБА_3 », про укладення шлюбу « ОСОБА_4 », та в інших документах, які видані в часі пізніше – паспорті громадянина України, по батькові позивачки зазначено « ОСОБА_5 », такі відомості про особу обліковуються в РНОКПП (а.с.5, 6), Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31-32). 
Проте наявність розбіжностей у написанні по батькові ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , факт роботи якої на вищевказаних підприємствах відповідачами не заперечується, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Відтак допущення іншого написання по батькові особи в трудовій книжці « ОСОБА_2 », ніж у паспорті « ОСОБА_5 » не можуть бути підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу.
Виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 , при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу її роботи.
Суд прийшов до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушених прав позивача за обставин цієї справи є саме зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію.
Пенсію позивачу необхідно призначити з 05.02.2023, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (60 років) (а не з 04.02.2023, як просить позивач у позові), зважаючи на те, що позивач звернулася за пенсією 16.02.2023, тобто до спливу трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській  області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 №277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Крім того, звертає увагу на те, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема, функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення віку 60 років, 16.02.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33). 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 24.02.2023 №192350006693 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У рішенні вказано, що вік заявника на дату звернення складає 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.
Страховий стаж особи становить 26 років 6 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 02.12.1978 НОМЕР_1 з 22.12.1980 по 09.02.1982 та з 18.05.1982 по 04.01.1987, оскільки по батькові заявниці на титульній сторінці трудової книжки не відповідає даним паспорта. Для підтвердження періоду роботи з 18.05.1982 по 04.01.1987 надана архівна довідка від 30.12.2022 №664/06-06, але по батькові заявниці, зазначене в довідці, не відповідає даним паспорта.
Для зарахування періодів роботи згідно трудовою книжкою необхідно надати уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів та довідки про реорганізацію підприємства (а.с.11).
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 08.03.2023 (а.с.10).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка  є основним документом про трудову діяльність працівника.
Слід зазначити, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Також відповідно до статті 62  Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення  трудових  книжок працівників, затвердженій наказом  Міністерства  праці  України, Міністерства юстиції  України  і  Міністерства  соціального  захисту  населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пункту 2.2 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
До прийняття наведеної вище Інструкції  порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався  Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що   усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи.

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що така оформлена на « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8). У відомостях про особу вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Розділ «Відомості про роботу» трудової книжки позивача містить записи щодо її трудової діяльності у спірні періоди:
Шумське районне шляхове ремонтно-будівельне управління: 22.12.1980, зарахована на роботу дорожньою робітницею першого розряду, 09.02.1982, звільнена з роботи.
Лановецька «Райсільсьгоспхімія»: 18.05.1982, прийнята на роботу на посаду секретаря-машиніста, 03.01.1983, переведена кладовщиком, 04.01.1987, звільнена з роботи.
Записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками підприємств (а.с.8 зворот).
Із матеріалів справи встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахована трудова діяльність згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 за період з 22.12.1980 по 09.02.1982 та з 18.05.1982 по 04.01.1987, оскільки по батькові власниці трудової книжки не відповідає паспортним даним.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що стосовно написання по батькові у трудовій книжці та у паспорті позивача дійсно мають місце розбіжності, у трудовій книжці зазначено українською мовою « ОСОБА_2 », російською мовою « ОСОБА_6 », у паспорті – « ОСОБА_5 ». 
У свідоцтві про народження позивача, виданому 13.03.1963 відділом реєстрації актів громадянського стану, зазначено: ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Потуторів Кременецького району Тернопільської області, відомості про батька ОСОБА_8 (а.с.25).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 20.02.1982 Биковецькою сільською радою Шумського району Тернопільської області, прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після укладення шлюбу 20.02.1982 змінено на ОСОБА_9 (а.с.26).
В паспорті громадянина України позивача серії НОМЕР_3 , виданого Лановецьким РВ УМВС України в Тернопільській області, зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селі Потуторів Кременецького району Тернопільської області (а.с.5). Реєстраційна картка платника податків видана на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Отже, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, у трудовій книжці позивача дійсно вказано по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає по батькові, які вказані у свідоцтві про народження позивача « ОСОБА_3 », про укладення шлюбу « ОСОБА_4 », та в інших документах, які видані в часі пізніше – паспорті громадянина України, по батькові позивачки зазначено « ОСОБА_5 », такі відомості про особу обліковуються в РНОКПП (а.с.5, 6), Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31-32). 
Наявність розбіжностей у написанні по батькові ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , факт роботи якої на вищевказаних підприємствах відповідачами не заперечується, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Відтак допущення іншого написання по батькові особи в трудовій книжці « ОСОБА_2 », ніж у паспорті « ОСОБА_5 » не можуть бути підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу.
Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
 Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із твердженням апелянта  про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком через дефектність цієї трудової книжки з мотивів розбіжностей написання по батькові позивача в трудовій книжці та у паспорті, оскільки такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
При цьому колегія суддів зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянка України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у їй наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів відсутні  підстави для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами у своїй сукупності.
Зазначене вище відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2023  у справі № 580/4012/19.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи також наявна довідка №54 від 27.12.2022, видана філією «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця», про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала в Шумському районному шляховому ремонтно-будівельному управлінні з 22.12.1980 (наказ №100-к від 22.12.1980) по 09.02.1982 (наказ №06-к від 09.02.1982) (а.с.13).
За змістом довідки від 27.12.2022 №53, виданої філією «Кременецька дорожня експлуатаційна дільниця», у грудні 1974 створене Шумське районне шляхове ремонтно -будівельне управління (наказ Тернопільського облшляхбуду №1 від 02.12. 1974). З 01.10.2000 Шумське районне шляхове ремонтно-будівельне управління перетворене у Шумський райавтодор (наказ Мінтрансу №121 від 28.03.2000). Кременецький райавтодор являється правонаступником майна, інших активів і пасивів балансів, майнових прав і зобов`язань попередньої організації. У 2002 згідно наказу Державної служби автомобільних доріг України № 93 від 05.03.2002 Шумський райавтодор реорганізований у філію «Шумський райавтодор» Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор». Дане підприємство являється правонаступником майна, інших активів і пасивів балансів, майнових прав і зобов`язань Шумського райавтодору (а.с.12).
Крім того, на підтвердження спірного періоду роботи з 18.05.1982 по 04.01.1987 позивачем надано до суду довідку трудового архіву Лановецької міської ради від 30.12.2022 №664/06-06 (а.с.9).

Довідку також не взято до уваги через те, що по батькові позивача, зазначене в цій довідці, не відповідає даним її паспорта. Однак судом вже надано оцінку такій підставі, згаданий недолік не перешкоджає зарахуванню вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 .
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 24.02.2023 №192350006693 в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи є протиправним та підлягає скасуванню. 
Покликання апелянта на те, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема, функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення не заслуговує на увагу, оскільки єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком було не зарахування до страхового стажу періоди в Шумському районному шляховому ремонтно-будівельному управлінні з 22.12.1980 по 09.02.1982 та у Лановецькій «Райсільсьгоспхімії» з 18.05.1982 по 04.01.1987.
Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 у справі № 569/15527/16-а, від  20 березня 2018 у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 у справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Оскільки суд дійшов висновку, що спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу, то єдиним належним і ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання органу Пенсійного органу зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію.
Апелянт не оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, відтак в силу вимог ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не надає йому оцінки.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                             постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській  області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №500/1535/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Т. І. Шинкар