УХВАЛА

21 грудня 2023 року 
м. Київ

справа №420/860/23
адміністративне провадження № К/990/39099/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Білак М.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 420/860/23 за позовними заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
17 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ДМС України в Одеській області, в якій просив;
- визнати неправомірним та скасувати наказ ГУ ДМС України в Одеській області № 03 від 04 січня 2023 року про відмову йому в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
У той же день із самостійними аналогічними позовними вимогами звернулись ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито провадження у справі № 420/858/23, та ОСОБА_4 , відкрито провадження у справі № 420/859/23.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року дана справа № 420/860/23 об`єднана в одне провадженні із справами № 420/858/23 і № 420/859/23 під загальним номером № 420/860/23
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року, позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнано протиправним наказ ГУ ДМС України в Одеській області №03 від 04 січня 2023 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту протиправними та скасувати їх. Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
12 грудня 2023 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 420/860/23.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДМС України в Одеській області про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №420/860/23; продовжено ГУ ДМС України в Одеській області строк для усунення недоліків касаційної скарги та надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції оригіналу документу про сплату судового збору.
14 грудня 2023 року від скаржника на виконання ухвал надано платіжну інструкцію від 11 грудня 2023 року № 37067 про сплату судового збору в розмірі 1507,47 грн та платіжну інструкцію від 28 листопада 2023 року № 36639 про сплату судового збору в розмірі 639,73 грн.
Водночас під час перевірки матеріалів уточненої касаційної скарги встановлено, що касаційна скарга подана без додержання вимог пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, що не було ураховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 серпня 2020 року у справі № 420/3327/19, від 05 лютого 2021 року у справі № 420/4830/19, від 23 лютого 2022 року у справі № 520/7086/2020, від 30 травня 2018 року у справі № 815/2143/16 щодо застосування частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потурбують додаткового або тимчасового захисту". 
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Так, у справі № 420/3327/19 предметом оскарження було рішення відповідача про відмова позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, судом касаційної інстанції було встановлено, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач звернулась зі значним зволіканням, а саме більш ніж через два роки з моменту прибуття в Україну. Суд касаційної інстанції зауважив, що значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у осіб обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань
У справі № 420/4830/19 предметом оскарження був протиправний, на думку позивачки, наказ відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, судом касаційної інстанції було встановлено, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачка звернулась зі значним зволіканням, а саме через 9 місяців та 18 днів з моменту прибуття в Україну. Також, судом касаційної інстанції встановлено, що ані під час перебування на батьківщині, ані перебуваючи за межами країни своєї громадянської належності позивачка не зазнавала і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме в неї відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
У справі № 520/7086/2020 предметом оскарження були рішення та наказ про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, судом касаційної інстанції встановлено, що ані діяльність організації Biblica, а ні випадок, про який розповів позивач стосовно директора цієї організації, не створюють самостійних підстав для виникнення побоювань переслідування позивача, зокрема, за релігійною ознакою.
У справі № 815/2143/16 спірні правовідносини стосувалися протиправного, на думку позивача, було рішення про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, Верховний Суд зауважив, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не проаналізував належним чином інформацію, повідомлену позивачем в заяві про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, анкеті та протоколах співбесід, а також не врахував поточної та актуальної інформації по ситуації в Сирії й не спростував можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення.
Предметом спору у цій справі є правовідносини пов`язані з попереднім розглядом заяв про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту. Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивачі протягом 2018-2021 років пройшли процедуру розгляду заяв про визнання біженцями та внаслідок судових оскаржень рішень ДМС про відмову у наданні статусу біженців отримали негативний результат. При цьому, судами попередніх інстанцій зауважено, що при прийнятті у цій справі рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято відповідачем в порушення статей 8-10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та встановленої процедури, так як відповідач фактично здійснив передчасний розгляд заяви по суті на стадії її попереднього розгляду та передчасно прийняв рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 420/3327/19, № 420/4830/19, № 520/7086/2020, № 815/2143/16 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постановах не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанції у цій справі та наведеним скаржником судовими рішеннями суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 27 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.
Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 420/860/23 за позовними заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	 Л.О. Єресько  	
          	 Ж.М. Мельник-Томенко  М.В. Білак