ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 грудня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 351/2861/19
провадження № 61-8341св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідачі:  ОСОБА_2 , Снятинська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Буряк Оксаною Ігорівною, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня                    2022 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Томин О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Снятинської міської ради Коломийського району про скасування рішень Горішньозалучанської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області (далі - Горішньозалучанська сільська рада) від 28 січня 2015 року                              № 284-22/2015 «Про надання в користування земельних ділянок», від 21 вересня 2016 року № 66-6/2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».
Позов обґрунтований тим, що рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 28 січня 2015 року № 284-22/2015 ОСОБА_2 надано в користування земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та для ведення садівництва - 0,08 га, що розташовані в с. Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області.
Рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 21 вересня 2016 року                                 № 66-6/2016 ОСОБА_2 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва площею 0,0999 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0042, та для індивідуального садівництва площею 0,0795, кадастровий номер 2625281501:01:004:0041, і передано ці ділянки йому у власність.
Вказані рішення Горішньозалучанської сільської ради прийняті з порушенням законодавства України, яке регулює передання земельних ділянок в оренду, цільове призначення земель, основ містобудування та містобудівної діяльності.
Оскаржувані рішеннями порушують охоронюваний інтерес позивача, оскільки вказані земельні ділянки надані відповідачу за рахунок земельних ділянок, які перебувають у його власності та оренді відповідно до рішень Горішньозалучанської сільської ради від 22 грудня 2008 року та від 22 січня 2009 року та чинного договору оренди земельної ділянки.
Просив скасувати рішення Горішньозалучанської сільської ради про надання ОСОБА_2 земельних ділянок, кадастрові номери 2625281501:01:004:0042, 2625281501:01:004:0041.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2021 року у позові відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка кадастровий номер 2625281501:01:004:002 на час розгляду існує та перебуває у його користуванні (відомості про таку земельну ділянку відсутні у Публічній кадастровій карті), а також не навів належних доказів порушення його прав відповідачем.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року рішення суду першої інстанції скасоване, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. 
Визнано незаконним та скасовано рішення Горішньозалучанської сільської ради від 28 січня 2015 року за № 284-22/2015 «Про надання в користування земельних ділянок» в частині надання в користування ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та від 21 вересня 2016 року № 66-6/2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» в частині передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,0999 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0042. В іншій частині позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи є належні докази того, що на підставі розпорядження Снятинської районної державної адміністрації (далі - Снятинської РДА) від 15 серпня 2009 року № 312 ОСОБА_1 передано земельну ділянку для обслуговування викупленого приміщення млина за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада» площею 0,15 га в оренду строком на 15 років. Договір оренди вказаної земельної ділянки, який укладений між орендодавцем Снятинською РДА та орендарем ОСОБА_1 , зареєстровано в книзі № 4 25 січня 2010 року за № 041031000001. 
Зміна умов договору оренди землі відповідно до положень статті 30 Закону України «Про оренду землі» здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. У матеріалах справи немає доказів того, що вказаний договір оренди у встановленому законом порядку змінено.
Незважаючи на ухвалення Горішньозалучанською сільською радою 22 квітня       2012 року рішення про вилучення у ОСОБА_1 земельної ділянки розміром                    0,11 га для обслуговування млина договір оренди не змінено, водночас позивач здійснював орендну плату за оренду землі площею 0,15 га.
Частина земельної ділянки, призначеної для обслуговування приміщення млина, яка перебувала в оренді позивача, рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 21 вересня 2016 року передана та перебуває у власності ОСОБА_2 0,0317 га земельної ділянки, яка надана ОСОБА_1 в оренду, рішенням Горішньозалучанської сільської ради передано у власність ОСОБА_2 .
Горішньозалучанська сільська рада ухвалила рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою та передання у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,0999 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0042, з порушенням прав ОСОБА_1 , оскільки передала у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка за договором оренди перебуває в оренді ОСОБА_1 , тому права позивача підлягають захисту.
У частині відмови у позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що земельні ділянки  для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,30 га та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га перебувають у його власності, оскільки не надав доказів державної реєстрації прав на вказані земельні ділянки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_2 через адвоката Буряк О. І. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року, просив її скасувати в частині задоволення позову, залишити рішення суду першої інстанції в цій частині в силі. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 відмовився від спірної земельної ділянки, подавши відповідну заяву, що підтверджено рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 22 квітня 2012 року № 141-9/2012 про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 539/1957/16-а, провадження № 11-210апп18, від 30 травня 2018 року у справі № 150/928/14-а, провадження № 11-113апп18, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 126/2354/16-ц, провадження № 61-21129св18, від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, провадження № 61-22378св19, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17,                              від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.
Право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його реєстрації у встановленому законом порядку. У справі відсутні докази нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди від 01 січня 2009 року між ОСОБА_1 та Снятинською РДА.  
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. З моменту державної реєстрації за ним права власності на земельну ділянку він набув прав орендодавця щодо спірної земельної ділянки. 
Не підлягає задоволенню позов, спрямований на одержання судового захисту права, яким позивач зловживав. ОСОБА_1 відмовився від частини земельної ділянки навколо млина площею 0,11 га з метою ухилення від сплати орендної плати. Земельна ділянка зарахована в запас сільської ради та передана у власність ОСОБА_2 . 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).  ОСОБА_1 добровільно відмовився від частини земельної ділянки, тому його права не порушені. Рішення Горішньозалучанської сільської ради від 22 квітня 2012 року № 141-9/2012 про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 не оскаржене та залишається чинним. 
Позбавлення заявника права на земельну ділянку не відповідає легітимній меті задоволенню суспільного та публічного інтересу. 
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1  посилається на те, що договір оренди землі від 01 січня 2009 року між ним та Снятинською районною державною адміністрацією є чинним, укладений строком на 15 років та достроково у встановленому порядку не розірваний. 
Заяви про вилучення у нього земельної ділянки ОСОБА_1 не писав. 
Спірна земельна ділянка та млин, який розташований на ній, надавалася на зборах пайовиків Агрофірми «Краяни» для збереження млина та потреб села. 
Земельна ділянка розташована за межами населеного пункту та Горішньозалучанська сільська рада не є розпорядником цієї землі. Він продовжує сплачувати орендну плату. 
У відповідях на відзив ОСОБА_2 зазначає, що  у договорі оренди землі від 01 січня 2009 року передбачено можливість дострокового розірвання договору за згодою сторін. 
Подання заяви про відмову від землі є фактом припинення договору оренди. Позивач не спростовував справжність свого підпису у заяві про відмову від частини земельної ділянки. 
З огляду на зміни меж територій с. Горішнє Залуччя, розпорядником спірної земельної ділянки стала Горішньозалучанська сільська рада. 
Судовою земельно-технічною експертизою від 12 квітня 2021 року встановлено, що будь-яких перешкод у користуванні млином відповідач не створює, є технічна можливість безперешкодного користування та здійснення обслуговування, проходу, проїзду до млина.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У жовтні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2022 рокуу задоволенні клопотання ОСОБА_2 , поданого адвокатом Буряк О. І., про зупинення виконання постанови                                     Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року відмовлено.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, відповідей на відзив, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставин справи, встановлені судами
Рішенням Горішньозалучанської сільської ради Снятинського району від 22 грудня 2008 року № 578-24/2008 ОСОБА_1 виділено із земель запасу сільської ради земельну ділянку розміром 0,30 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .
Згідно з рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 22 січня 2009 року № 593-15/2009 року на сесії сільської ради розглядався проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства за заявою ОСОБА_1 про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,12 га в  с. Горішнє Залуччя. Сільською радою ухвалено рішення про затвердження проєкту землеустрою відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та надання земельної ділянки на   АДРЕСА_1 у власність  ОСОБА_1 . Резолютивна частина рішення не містить інформації щодо площі земельної ділянки, яка передана ОСОБА_1 у власність.
Відповідно до реєстраційної справи № 40 про реєстрацію договору оренди земельної ділянки приватного підприємця ОСОБА_1 площею 0,1500 га для обслуговування викупленого приміщення млина, яка розташована за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада» на території Горішньозалучанської сільської ради, договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року укладений зі Снятинською РДА (оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту) та зареєстрований у книзі № 4 25 січня 2010 року за № 041031000001.
Згідно з розпорядженням від 15 вересня 2009 року № 312 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення млина загальною площею 0,15 га та передано цю земельну ділянку в оренду строком на 15 років.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року орендодавець Снятинська РДА передала орендарю приватному підприємцю ОСОБА_1 на підставі розпорядження Снятинської РДА від 15 вересня 2009 року № 312 земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада» на території Горішньозалучанської сільської ради.
Розпорядженням Снятинської РДА від 15 вересня 2009 року № 312 ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення млина загальною площею 0,15 га за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада».
Вказану земельну ділянку передано ОСОБА_1 в оренду для обслуговування викупленого приміщення млина за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада» строком на 15 років. Встановлено ставку орендної плати в розмірі 10 % від грошової оцінки 1,00 га ріллі.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня                  2006 року ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме трансформаторна підстанція площею 15,7 кв. м та млин площею 325,9 кв. м.
Рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 28 січня 2015 року № 84-22/2015 ОСОБА_2 на підставі поданої заяви надано в користування земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та для ведення садівництва - 0,08 га на АДРЕСА_1 .
Рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 21 вересня 2016 року                                   № 66-6/2016 ОСОБА_2 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок на  АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва загальною площею 0,0999 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0042, та для ведення індивідуального садівництва площею 0,0795 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0041, та передано ці ділянки йому у власність.
У матеріалах справи є заява від 29 лютого 2012 року, написана від імені приватного підприємця ОСОБА_1 і адресована сесії Горішньозалучанської сільської ради, за змістом якої ОСОБА_1 відмовився від наданої йому землі навколо млина у розмірі 0,11 га у зв`язку з високою орендною платою. 
Рішенням Горішньозалучанської сільської ради від 22 квітня 2012 року № 141-9/2012 у ОСОБА_1 вилучено земельну ділянку для обслуговування млина розміром 0,11 га на  
АДРЕСА_1 , з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (частина перша статті 27 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон).
Відповідно до статті 40 ЗК України (у редакції станом на 01 січня 2009 року)громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. 
Згідно з частинами першою, шостою, сьомою статті 93 ЗК України (у редакції станом на 01 січня 2009 року) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. 
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України у редакції станом на 01 січня 2009 року).
Відповідно до частини другої статті 126 ЗК України (у редакції станом на 01 січня 2009 року) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. 
Згідно із статтею 1 Закону (у редакції станом на 01 січня 2009 року)оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельнуділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону у редакції станом на 01 січня 2009 року).
Відповідно до статті 14 Закону (у редакції станом на 01 січня 2009 року) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. 
Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону у редакції станом на 01 січня 2009 року).
Суди встановили, що розпорядженням Снятинської РДА від 15 вересня 2009 року № 312 ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення млина загальною площею 0,15 га.
Згідно з договором оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року ОСОБА_1 отримав в оренду земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за межами с. Залуччя Горішнє в урочищі «Бригада» на території Горішньозалучанської сільської ради.
Вказаний договір зареєстрований в книзі № 4 25 січня 2010 року за № 041031000001, тобто набув чинності відповідно до статті 18 Закону у редакції станом на 01 січня 2009 року. 
ОСОБА_2 у касаційній скарзі посилається на те, що у справі відсутні докази нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди від 01 січня 2009 року між ОСОБА_1 та Снятинською РДА.  
У цій частині доводів заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 539/1957/16-а, провадження                                     № 11-210апп18, від 30 травня 2018 року у справі № 150/928/14-а, провадження                        № 11-113апп18.
Верховний Суд може застосувати лише релевантний висновок Верховного Суду, сформульований при вирішенні подібного спору у подібних правовідносинах. Подібність спірних правовідносин у справах можна визначити за допомогою трьох критеріїв. З-поміж них змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а суб`єктний і об`єктний - додатковими. Останні два критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказувати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі                    № 539/1957/16-а, провадження № 11-210апп18, від 30 травня 2018 року у справі                  № 150/928/14-а, провадження № 11-113апп18, вирішувалося лише питання щодо юрисдикції спору про оскарження рішення органу місцевого самоврядування стосовно відведення земельної ділянки, тому ці висновки Великої Палати Верховного Суду не є  не застосовними до спірних правовідносин. 
Враховуючи незастосовність наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, та того, що договір має державну реєстарцію, доводи касаційної скарги щодо нечинності договору оренди землі від 01 січня 2009 року є безпідставними. 
У касаційній скарзі викладено доводи, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. З моменту державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку він набув прав орендодавця щодо спірної земельної ділянки. Мотивує доводи посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 126/2354/16-ц, провадження № 61-21129св18. 
Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону (у редакції станом на 28 січня 2015 року) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. 
За змістом вказаної норми умовою збереження оренди є зміна власника землі, а не форми власності чи виду використання земельної ділянки. 
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі  № 126/2354/16-ц, провадження № 61-21129св18, зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. 
У справі № 126/2354/16-ц Верховний Суд встановив, що дія договору оренди землі зі смертю спадкодавця-орендодавця не припинилася та договір зберігає чинність для нового власника землі. Зі зміною власника землі не змінилася приватна форма власності та вид користування землею (ведення особистого сільськогосподарського виробництва). Тому вкказані висновки сформульовані за інших фактичних обставин і неє застосвними у справі, що переглядається.
У справі, що переглядається, ОСОБА_2  посилається на те, що з моменту державної реєстрації за ним права власності на земельну ділянку він набув прав орендодавця щодо спірної земельної ділянки. 
Верховний Суд не погоджується із такими доводами, адже ОСОБА_1 отримав в оренду землю комунальної власності для обслуговування викупленого приміщення млина, а ОСОБА_2 отримав земельну ділянку у приватну власність для індивідуального дачного будівництва.
Форма власності землі та вид її використання характеризують конкретний напрям її використання та правовий режим.
Суд апеляційної інстанції встановив, що 0,0317 га земельної ділянки, яка надана ОСОБА_1 в оренду, рішенням Горішньозалучанської сільської ради передано у власність ОСОБА_2 .
Отже, у зв`язку з набуттям ОСОБА_2 у власність землі площею 0,0317 гаоренда цієї земельної ділянки  ОСОБА_1 не збереглася, що порушує його права як орендаря. 
Щодо доводів касаційної скарги про відмову ОСОБА_1 від частини земельної ділянки, Верховний Суд зазначає таке.
Статтею 142 ЗК України врегульовано питання добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 142 ЗК Україниприпинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. 
Договір оренди землі не припиняється у порядку, визначеному статтею 142 ЗК України, оскільки оренда землі не входить до категорій «власність» та «постійне користування» і регулюється Законом. 
Відповідно до статті 30 Закону (у редакції на час написання заяви про відмову) зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Згідно із статтею 31 Закону (у редакції на час написання заяви про відмову) договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження  земельної  ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження  права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття  права  власності  на  житловий  будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. 
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. 
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. 
Отже, договір оренди землі припиняється з підстав, передбачених                                  статтею 31 Закону.
Договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року між Снятинською РДА та  ОСОБА_1 не припинений у встановленому законом порядку та зберігає правові наслідки, передбачені ним. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). 
Рішення Горішньозалучанської сільської ради від 22 квітня 2012 року № 141-9/2012 про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 не підтверджує припинення договору оренди від 01 січня 2009 року.
У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, провадження № 61-22378св19, на яку посилається заявник, зазначено, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається, обставин зловживання позивачем своїми правами не встановлено. 
У постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17,  від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17 сформульовано правові висновки, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що Горішньозалучанська сільська рада ухвалила рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою та передала у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва площею 0,0999 га, кадастровий номер 2625281501:01:004:0042, з порушенням прав позивача ОСОБА_1 , оскільки передала частину земельної ділянки, яка за договором перебуває в оренді ОСОБА_1 , тому права позивача підлягають захисту, з чим погоджується і Верховний Суд.
Правові висновки, викладені у наведених вище постановах Верховного Суду не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у справі, яка переглядається.
З огляду на вказане доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та спонукання суду касаційної інстанції до переоцінки доказів у справі, що не входить до компетенції Верховного Суду. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції  - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Буряк Оксаною Ігорівною, залишити без задоволення.
Постанову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня                    2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська