РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/2213/22
Провадження № 22-ц/4815/1100/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяк Вікторія Сергіївна, 
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Рівненський відділ
державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської 
області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та
піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката Пацко Ольги Олексіївни на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року у складі судді Оленич Ю. В., постановлене в смт. Гоща Рівненської області о 09 годині 32 хвилини, повний текст рішення складено 20 липня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяк Вікторія Сергіївна, звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2016 році позивач познайомився з ОСОБА_5 , вони мали тісні відносини (разом відпочивали, проводили вільний час, спільно проживали, здійснювали побутові спільні витрати), близько п`яти років проживали у цивільному шлюбі без здійснення державної реєстрації такого, з приводу чого була обізнана і родина ОСОБА_5 , з якою позивач підтримував товариські відносини. Коли позивач дізнався про вагітність ОСОБА_5 та про те, що у нього буде дитина, то зрадів та весь час турбувався про відповідача, яка певний час проживала з ним у його будинку. Здійснюючи свою турботу не лише про ОСОБА_5 , але й про майбутню дитину, 11 травня 2021 року позивачем та ОСОБА_5 було здійснено реєстраційну дію щодо реєстрації актів цивільного стану в м. Хассельт про визнання дитини їх спільною дитиною до моменту її народження, про що співробітниками відділу реєстрації актів цивільного стану було видано Свідоцтво про допологове визнання № 2021-0017.8150-23, на підставі якого були встановлені дані матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_6 . Вказане свідоцтво, як зазначає представник у позові, є беззаперечним фактом того, що позивач є справжнім батьком ОСОБА_7 , оскільки таке підтверджено апостилем Федеральної державної служби з питань Закордонних справ, зовнішньої торгівлі та розвитку в Брюсселі від 13 січня 2022 року. Однак, 24 травня 2021 року ОСОБА_5 раптово зникла, на дзвінки не відповідала, що стало підставою для звернення позивача у місцеву поліцію з проведенням розшуку. Як вдалося з`ясувати пізніше, ОСОБА_5 24 травня 2021 року перетнула кордон України та поселилася в м. Рівне, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину – дівчинку ОСОБА_8 , батьком якої записала відповідача ОСОБА_3 за його згодою. Останній, дізнавшись про справжнього біологічного батька, став розшукувати позивача у « ОСОБА_9 », зв`язався з ним через месенджер та сприяв у поверненні дитини, крім того, погоджується на внесення змін до актового запису про народження дитини. Представник у позові звернула увагу на неможливість батьківства ОСОБА_3 по відношенню до дитини – ОСОБА_7 по тій причині, що він протягом 2017-2021 років не виїжджав за межі України та протягом 2020 року - червень 2021 року ні разу не зустрічався з матір`ю дитини і не мав з нею ніяких відносин. Свідоцтво про допологове визнання № 2021-0017.8150-23, як зауважує представник, є офіційним документом в Королівстві Бельгія, який встановлює факт походження батьківства дитини від конкретної особи. Такі висновки підтверджуються положеннями статтей Цивільного кодексу Королівства Бельгії, зокрема згідно ст. 328 визнання щодо зачатої дитини може бути здійснено на будь-якому терміні вагітності на підставі довідки про вагітність, оформленої лікарем або акушеркою. Аналогічні положення знайшли своє відображення і в українському законодавстві, зокрема згідно з ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За вказаних обставин, представник вказує на неправомірність дій відділу ДРАЦС щодо повторної реєстрації походження дитини, яке було вже раніше встановлено на підставі свідоцтва про допологове визнання № 2021-0017.8150-23. Також представник позивача, вказуючи на специфіку даної справи, звертає увагу на необхідності зміни прізвища дитині з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що відповідатиме найкращим інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку. Представник зазначила, що відповідач ОСОБА_5 з моменту народження дитини не вважала за необхідне зареєструвати її за своїм прізвищем, хоча мала таку можливість та право, окрім того дитина не має прив`язаності до прізвища матері та таке прізвище може негативно вплинути на соціальний, психологічний стан дитини, її соціальне середовище, чого не можна ствердити по відношенню до прізвища позивача. Як зауважила представник, ОСОБА_5 вже були здійснені порушення особистих немайнових прав дитини, оскільки така отримала прізвище зовсім сторонньої особи та що, на переконання представника, може свідчити про порушення прав дитини у майбутньому. З урахуванням зменшених позовних вимог просила просила: 
- визнати ОСОБА_1 , громадянина Королівства Бельгії, батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої в м. Рівне;
- зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити наступні дії: виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, як батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження № 00142668415, зареєстрованого в реєстрі від 27 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),
- внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 00142668415, складеного 27 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , громадянина Королівства Бельгії, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , змінити дитині ОСОБА_7 прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », по батькові з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » та видати нове Свідоцтво про народження дитини.
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 року вказаний позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Королівства Бельгії, місце проживання: держава АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: держава Україна, Рівненська область, м. Рівне. Виключено відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України як батька ОСОБА_7 з актового запису про її народження № 1614, складеного в реєстрі 27 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Внесено зміни до актового запису № 1614, складеного в реєстрі 27 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин Королівства Бельгії, місце проживання: держава АДРЕСА_2 , змінено дитині ОСОБА_7 прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », по батькові з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » та видано нове Свідоцтво про народження дитини. В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати, понесені стороною позивача, залишено за позивачем.
Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_4 – адвокат Пацко Ольга Олексіївна оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі пояснює, що жоден із доводів відповідача ОСОБА_4 щодо повернення судового розгляду справи до стадії підготовчого провадження не був врахований і прийнятий до уваги, чим вона позбавлена реалізації її прав, які можуть бути врегульовані тільки на цій стадії процесу, а саме проведення повторної генетичної експертизи і можливості подання зустрічного позову. Додає, що при цьому судом допущено порушення вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду, та покликається на постанову Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі 234/11607/20 (провадження №61-15126бсв21), де зроблено висновок, що «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Зауважує, що також і Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосудця повинен бути не тільки лише фактичним, але й реальним (Рішення суду у справі Жоффре де ля Гірадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). Зазначає, що судом першої інстанції судове засідання на стадії дослідження доказів було призначено на 19.07.2023 року, і оскільки ОСОБА_2 перебувала за кордоном, до суду завчасно було подано відповідне клопотання про перенесення дати розгляду справи на інший день. Додає, що 20 липня 2023 року судом першої інстанції вже було винесено рішення по суті, без повідомлення відповідача, а також його представника про дату наступного засідання, чим позивач позбавлена можливості реалізації права на надання додаткових пояснень і виступу з промовою в судових дебатах. Вказує, що судом не враховано і ту обставину, що існує рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 з ОСОБА_3 , який фактично визнав себе батьком дитини. Покликаючись на те, що наведені обставини в сукупності судом першої інстанції не було враховано при ухваленні рішення, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяк Вікторія Сергіївна, вважає рішення суду законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_3 - адвокат Петрук Олексій Володимирович вважає рішення суду законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач у справі ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження Сінт-Трейден, є громадянином Королівства Бельгії, що стверджується даними документа, який посвідчує особу № НОМЕР_2 , та паспорта НОМЕР_3 , виданого 13 січня 2022 року, із нотаріальним перекладом таких документів на українську мову.

З доводів сторони позивача установлено, що у 2016 році ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_5 , вони мали тісні відносини (разом відпочивали, проводили вільний час) та проживали у цивільному шлюбі без здійснення його державної реєстрації.

Вказані обставини не оспорені стороною відповідача та на підтвердження таких обставин позивачем надано спільні фотознімки з ОСОБА_5 , а також фотознімки останньої в період вагітності і фотознімок ультразвукового дослідження вагітності (т. 1 арк. спр. 25-35), дійсність яких представником відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні не ставилась під сумнів. 

Як убачається з даних витягу свідоцтва про допологове визнання, номер: 2021-0017.8150-23, із апостилем відповідно до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року та нотаріальним перекладом на українську мову, до Бази Даних актів Цивільного Стану співробітником відділу реєстрації актів цивільного стану Меркен Верле внесено дані: мати - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження Сухумі (радянський союз); визнавач, статус батько - АДРЕСА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження Сінт-Трейден (Бельгія); місце підписання свідоцтва та дата підписання – м. Хассельт, 11 травня 2021 року; дата видачі витягу – 13 січня 2022 року (т. 2 арк. спр. 212-215).

05 червня 2021 року позивач у ході допиту місцевою поліцію Столичного регіону Люмбурга підтримав подану 24 травня 2021 року ОСОБА_14 до поліції м. Сінт-Трейдена заяву про зникнення ОСОБА_5 , при цьому повідомляв, що ОСОБА_15 є його постійною партнеркою та вони 26 червня чекають на їх першу дитину. Останній також повідомив про те, що ОСОБА_15 має гепатит типу С та важку форму вагітності, що, на думку лікарів, є тривожним фактором, тому ОСОБА_15 за суворою рекомендації їх лікаря обов`язково має народжувати у лікарні. Двоє старших дітей Ріти знаходяться під наглядом Центру підтримки молоді у м. Хассельті, тому, якщо ОСОБА_15 не дозволить забезпечити їй медичне обстеження, їх дитина також може бути передана під нагляд при народженні, чого боїться ОСОБА_15 та що стало причиною її від`їзду.

Вказані обставини підтверджуються копіями додатків до протоколу № НА. 40 L.І.011556/2021 від 05 червня 2021 року із нотаріальним перекладом на українську мову (т. 2 арк. спр. 216-231).

Відповідно до даних інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 91-14354/0/15-22 від 20 червня 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_4 , у період з 01 травня 2021 року по 09 червня 2022 року перетнула державний кордон України в напрямку – в`їзд через пункт пропуску Краківець 24 травня 2021 року о 05 год. 17 хв., іншої інформації немає (т. 1 арк. спр. 205, 209).

Дитина – ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем її народження є – Україна, Рівненська область, місто Рівне. Факт народження підтверджений медичним свідоцтвом про народження № 1301 від 30 червня 2021 року, виданим Комунальним підприємством «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради, на підставі чого проведена реєстрація її народження за актовим записом про народження № 1614 від 27 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджено даними копії свідоцтва про народження дитини (т. 1 арк. спр. 16), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00034586762, сформованого 14 січня 2022 року (т. 2 арк. спр. 233-234).

Як вбачається з Акту про народження № 1614 від 27 липня 2021 року, реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 126 СК України за заявою матері та батька дитини про державну реєстрацію народження від 22 липня 2021 року. При цьому, матір`ю дитини зазначено ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянку Королівства Бельгії, а батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України. Власне ім`я дитини « ОСОБА_8 » присвоєно за бажанням батьків, прізвище дитині « ОСОБА_10 » присвоєно за письмовою згодою батьків.

Як убачається з даних копії аркушів паспорта громадянина України для виїзду за кордон, номер паспорта НОМЕР_5 , виданого 15 березня 2017 року на ім`я ОСОБА_17 , будь-які особливі відмітки, візи, які б вказували про перетин кордону ОСОБА_3 , відсутні.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 28 березня 2022 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення набрало законної сили 27 вересня 2022 року.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-22/10413-БД від 12 січня 2023 року, наданого завідувачем відділу біологічних досліджень та обліку Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Цивінською О.Ф., з долученими до нього додатками, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин Королівства Бельгії, може бути біологічним батьком ОСОБА_7 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка Королівства Бельгії. Ймовірність даної події складає 99,9999999995 % (т. 2 арк. спр. 40 - 56).
Рішенням Суду першої інстанції у справах неповнолітніх провінції Лімбург, округ Хасселт (нотаріальний переклад на українську мову вказаного рішення наявний в матеріалах справи), яке прийнято 23 лютого 2023 року, до неповнолітньої ОСОБА_18 застосовано наступний захід: перебування, тип закладу: кризове перебування, згідно з яким неповнолітню буде передано до Центру дитячого піклування та соціального захисту Моленберга, вул. Хансбейкстраат 51, 3740, м. Білзен за посередництвом кризового пункту - 18, терміном на 14 днів, починаючи з 23 лютого 2023 року. Матері ОСОБА_19 надано дозвіл підтримувати контакт з ОСОБА_8 в межах Центру дитячого піклування та соціального захисту ОСОБА_20 під наглядом керівництва Центру (т. 2 арк. спр. 102-109).

Як убачається з повідомлення судді у справах неповнолітніх з нотаріальним перекладом на українську мову, дата повідомлення: 09 березня 2023 року, предмет: повідомлення про здійснення процесуальних дій у справі, суддя у справах неповнолітніх ОСОБА_21 , номер справи в Службі у справах дітей 30 М 2023, неповнолітня особа: ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), суд у справах неповнолітніх м. Хасселт виніс рішення застосувати до неповнолітньої ОСОБА_18 наступний запобіжний захід: вилучення дитини для перебування у кризовому центрі. У зв`язку з цим дитина передається до Служби кризової підтримки неповнолітніх м. Моленберг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , терміном на 14 днів, починаючи з 09 березня 2023 року, під спостереженням Служби у справах неповнолітніх № 18 (т. 2 арк. спр.110-113).

З довідки про встановлення опікунства Управління з питань опіки та піклування м. Лімбург, оформленої в м. Генк 06 липня 2023 року, (переклад довідки з нідерландської на українську мову наявний в матеріалах справи) судом установлено, що сім`я ОСОБА_23 (адреса піклувальника: Мейстраат 16-3510 Хасселт (Кермт) буде виступати в якості піклувальника для ОСОБА_18 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 03 липня 2023 року (т. 2 арк. спр. 194-195).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважає себе батьком дитини, яку народила відповідач ОСОБА_5 , у актовому записі про народження якої зазначено, що її батьком є ОСОБА_3 , у зв`язку з чим заявлено вимогу про визнання його батьківства щодо доньки – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Відповідно до положень ст. 65 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Зважаючи на те, що дитина ОСОБА_7 , з приводу батьківства якої виникли спірні правовідносини, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне Рівненської області, державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до положень ст. 126 СК України відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та матір`ю зазначено громадянку Королівства ОСОБА_24 , а батька на підставі заяви матері та батька дитини про народження - громадянина України ОСОБА_3 , а тому особистим законом дитини на момент її народження є право України, з огляду на що підлягає застосуванню правило, закріплене в ст. 65 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Згідно положень ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України).

Як зазначено у ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Отже, передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Kalacheva v. Russia, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Як зазначено вище, Висновком експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/103-22/10413-БД від 12 січня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин Королівства Бельгії, може бути біологічним батьком ОСОБА_7 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка Королівства Бельгії; імовірність даної події складає 99,9999999995 %, а відтак суд дійшов правильного висновку про те, що біологічним батьком дитини ОСОБА_7 є саме позивач.

При цьому, відповідачкою ця обставина не спростована жодними належними, достатніми та достовірними доказами як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, доводи якої зводяться до того, що відповідачка ОСОБА_2 була позбавлена права реалізувати свої права на стадії підготовчого провадження, зокрема щодо подання зустрічного позову та клопотати про призначення повторної генетичної експертизи, та позбавлена права на участь в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2022 року відкрито провадження з призначенням підготовчого засідання на 28 квітня 2022 року. Підготовче провадження у даній справі закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 13 квітня 2023 року, тобто більше року справа перебувала в підготовчому провадженні.

Як вбачається із заяви відповідачки від 27 червня 2022 року (т. 1, арк. спр. 204), вона особисто 27 червня 2022 року в приміщенні Гощанського районного суду Рівненської області ознайомилася з матеріалами справи га отримала фотокопії. Цього ж дня вона отримала ухвалу про відкриття провадження у даній справі, копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду від 09 червня 2022 року про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, про що в матеріалах справи наявні відповідні розписки останньої (г. 1, р. 202. 203).

Таким чином, враховуючи проміжок часу з дати проведення першого підготовчого засідання (28 квітня 2022 року) до дати закриття підготовчого провадження (13 квітня 2023 року), та кількості проведених засідань, апеляційний суд приходить до переконання про те, що відповідачка ОСОБА_2 , будучи обізнаною щодо розгляду цієї справи, беручи безпосередню участь у судових засіданнях разом із адвокатом 31 березня 2023 року та 13 квітня 2023 року, мала достатньо часу для того, щоб визначитись із необхідністю реалізації своїх прав, у тому числі, права пред`явлення зустрічного позову та подачі відповідних клопотань.

З огляду на ге. що ухвала про відкриття провадження у справі відповідачкою була отримана 27 червня 2022 року, визначений судом строк для пред`явлення зустрічного позову закінчився 12 липня 2022 року, при цьому, остання мала право на подання заяви про поновлення чи продовження процесуальних строків відповідно до положень ст.. 127 ЦПК України, однак таким своїм правом не скористалась та у підготовчому засіданні 13 квітня 2023 року не заперечувала з приводу призначення справи до судового розгляду. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Детальний аналіз матеріалів справи свідчить, що основною причиною тривалого нерозгляду справи в підготовчому провадженні була процесуальна поведінка відповідачки ОСОБА_4 , в тому числі пов`язана з неодноразовою неявкою в судові засідання без поважних причин, яка може свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, що є неприпустимим.

У силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків маг право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 с і. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Положення щодо дотримання розумних строків визначені як ЦПК України, так і вищенаведеною Конвенцією покладають па суд обов`язок розглянути і вирішити справу без невиправданих зволікань, що дасть можливість надати особі своєчасний захист її прав, свобод та інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними просами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про етап відомого їм судового провадження.

Наведене дає підстави для висновку, що стадія підготовчого провадження не мала для відповідачки формального характеру, адже вона, володіючи необхідним для відповідача обсягом прав, не була позбавлена можливості ефективно їх реалізувати в ході розгляду даної справи.

Суд також враховує, що відповідачка користувалася професійною правничою допомогою, тобто підстави вважати, що вона перебувала у нерівних умовах з позивачем і з огляду на це не змогла належним чином реалізувати свої права, відсутні. Обов`язок суду забезпечувати реалізацію своїх прав сторонами, в той час як сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

Зміна відповідачкою представника не є передбаченою цивільно-процесуальним законом підставою для повернення до стадії підготовчого провадження з огляду на те, що цей представник раніше не брав участі у справі і має інше бачення, ніж попередній, щодо предмету доказування.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. Оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката Пацко Ольги Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 20 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Гордійчук С. О.

                                                                       Шимків С. С.