СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 913/91/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.

за участю секретаря Андерс О.К.
за участю:
прокурора- Хряка О.О.,посвідчення  від 01.03.23  № 072721 ;
сторін:
від позивача-1 – не з`явився;                       
від позивача-2 – не з`явився;                                   
від відповідача -  Цукера І.Б., в порядку самопредставництва за трудовим договором від 09.10.23 (в режимі відеоконференції);                                        

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” (вх. № 1538 Л/2-5) на рішення господарського суду Луганської області від 17.05.23 (ухвалене у приміщенні господарського суду Луганської області суддею  Косенко Т.В., повний текст складено 29.05.23)  у справі №  913/91/22
за позовом керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області, смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, в інтересах держави в особі
позивача-1–Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”, смт. Станиця Луганська Щастинського району Луганської області;
позивача-2 – Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, смт. Станиця Луганська Щастинського району Луганської області;
до Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про визнання недійсним п.2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01 та стягнення 211000 грн. 

ВСТАНОВИВ:

    Керівник Щастинської окружної прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі позивача-1 – Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” (далі – КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня”) та позивача-2 – Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області (далі – Станично-Луганська селищна ВЦА) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” (далі – ТОВ “НПО “СЗХНО”) про:
    – визнання недійсним п.2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня” та ТОВ “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;
– стягнення з ТОВ “НПО “СЗХНО” на користь КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня” 211000 грн 00 коп., сплачених за договором поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01 у якості податку на додану вартість.
    Позов обґрунтовано невідповідністю вимогам закону  умов пункту п.2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, яким до складу договірної ціни продукції, що поставляється - ємностей для стиснених або скраплених газів (код УКТЗЕД 7311 00) включено податок на додану вартість (ПДВ),  за наявності законодавчого звільнення операцій з постачання такої продукції на митній території України від сплати цього податку, а також безпідставним перерахуванням замовником - КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня” на виконання зазначеної умови Договору постачальнику -  ТОВ “НПО “СЗХНО” грошових коштів  ПДВ  в сумі 211000 грн 00., що відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217,  ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України є підставою для визнаня вказаного пункту Договору недійсним у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, а також для повернення сплаченої у складі ціни Договору суми податку на додану вартість, в якості наслідків недійсності відповідної частини правочину, відповідно до положень ст.ст. 216, 1212,1213 Цивільного кодексу України.   
В обґрунтування підстав для здійснення представництва інтересів держави прокурор послався на те, що внаслідок вчинення частково  незаконного правочину наявне порушення економічних інтересів держави, що виразилось  у проведенні на підставі цієї частини правочину  бюджетного фінансування  з порушенням встановленого порядку у сфері публічних закупівель, яке   призвело до нераціонального використання бюджетних коштів, незаконно сплачених відповідачу на підставі вказаної частини правочину.
При цьому в обґрунтування підстав  подання позову  в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” (колишня назва Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганське районне територіальне медичне обладнання”) прокурор зазначив, що вказане Комунальне підприємство є закладом охорони здоров`я, який  є учасником бюджетного процесу - одержувачем бюджетних коштів, виділеними йому Національною службою здоров`я України для цілей боротьби з коронавірусною хворобою (державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення), для яких за результатами публічної закупівлі було укладено та виконано оспорюваний правочин, а тому наділений повноваженнями на їх розпорядження, є замовником публічної закупівлі та стороною зазначеного правочину, яка на його підставі безпідставно сплатила бюджетні кошти іншій стороні – відповідачу та має право вимоги до останнього.
       В обґрунтування підстав  подання позову в інтересах держави в особі  Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, прокурор послався на те, що вказана особа як  орган,  уповноважений   для представництва  інтересів держави  та територіальної громади на відповідній території,  а також як уповноважений орган власника (територіальної громади)  і засновник закладу охорони здоров`я - Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” -  замовника публічної закупівлі за рахунок  коштів Національної служби здоров`я України (державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення) та сторони укладеного за її результатами оспорюваного правочину,   наділений функцією контролю за останнім, а тому є заінтересованою особою із законного витрачання за оспорюваним правочином бюджетних коштів державних фінансових гарантій, призначених для надання медичної допомоги населенню громади, враховуючи, що брак зазначених коштів дофінансується за рахунок коштів місцевого бюджету.
    Натомість, як зазначив прокурор, ним на адресу зазначених осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, направлялись  повідомлення про виявлення вказаних порушень,  запити щодо надання інформації стосовно самостійного звернення цих осіб  до суду з метою визнання недійсним Договору в частині  включення до загальної суми договору податку на додану вартість та зобов`язання постачальника повернути суму сплаченого податку, а також  повідомлення  в порядку  ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  про намір прокурора звернутися з відповідним позовом в інтересах держави, проте, останні   повідомили про невжиття ними заходів з усунення вказаного порушення, протягом тривалого часу   не вжили відповідних заходів, в тому числі  шляхом самостійного звернення  з відповідним позовом до суду та не зазначили про  наявність наміру такого звернення, що свідчить про допущення ними бездіяльності  та наявність підстав відповідно до положень ч. 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором шляхом подання позову у даній справі.
      Рішенням господарського суду Луганської області від 17.05.23 у справі №  913/91/22    позов задовольнено повністю.
Визнано недійсним пункт 2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” на користь Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”  суму податку на додану вартість в розмірі 211 000 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” на користь Луганської обласної прокуратури  судовий збір у сумі 5 646 грн. 
В обґрунтування  рішення суд послався, зокрема, на наявність передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсним як такого, що суперечить вимогам закону  пуункту 2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість,  з огляду на те, що ємкість кріогенна для зрідження кисню, придбана позивачем-1 у відповідача за оспорюваним правочином, входить до переліку товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою КМУ №224 від 20.03.2020, а також на наявність передбачених ст.ст. 236,  1212 Цивільного кодексу України наслідків  недійсності вказаної частини правочину  у вигляді повернення безпідставно сплаченої суми податку на додану вартість в розмірі 211 000 грн.
    Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти  нове рішення, яким в частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі позивача-1–Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” позов залишити без розгляду та відмовити в задоволенні позовних вимог  прокурора в інтересах держави в особі позивача-2 – Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області.
     Зокрема, скаржник  посилається на недоведеність підстав для здійснення прокурором законного представництва інтересів держави  в суді в особі  позивача -1 Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади та відсутність  у позивача -2 Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області охоронюваних законом інтересів, які захищаються  шляхом визнання недійсним  оспорюваної частини правочину.
      При цьому відповідач стверджує, що всупереч положенням ч. 5 ст. 53 ГПК України та  в порушення прямої заборони, наведеної в абз.  3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» позов у даній справі  в інтересах держави пред`явлено  в особі позивача-1, який не має статусу органу владних повноважень, а є комунальним підприємством із самостійною правоздатністю та дієздатністю, яка дозволяє самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів  в суді.
      В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо відсутності  у позивача -2- Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області охоронюваних законом інтересів, які захищаються  шляхом визнання недійсним  оспорюваної частини правочину, відповідач послався на те, що позивач-2 хоча і має статус суб`єкта владних повноважень (органу державної влади) та є засновником позивача-1 (сторони оспорюваного правочину), сам не є безпосереднім учасником спірних правовідносин, оскільки не є стороною зазначеного  правочину, та  як власник корпоративних прав позивача-1 не має повноважень безпосередньо діяти  від імені останнього, в тому числі укладати від його імені договори та  подавати до суду позов в його інтересах, що виключає порушення  прав та охоронюваних законом інтересів  позивача- 2 як фактом укладення , так і змістом укладеного між позивачем -1 та відповідачем оспорюваного правочину, що в свою чергу, свідчить про наявність самостійної підстави для відмови  у позові прокурора в інтересах позивача -2. 
      Крім цього відповідач зазначив про те, що навіть за умови визнання недійсним пункту 2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, ціна товару, що зазначена  у Специфікації до Договору, яка   відповідно до п. 2.1. Договору  є його Додатком № 1 до нього  та його невід`ємною частиною, залишиться незмінною -1266000 грн., оскільки вказаний Додаток  ані частково, ані в цілому оскаржуваним рішенням  недійсним не визнаний і питання щодо його недійсності  в ході даного судового провадження  не заявлялося та не вирішувалося, що виключає стягнення  з відповідача   на користь позивача -1 сплаченого за цим Договором податку на додану вартість в розмірі 211 000 грн. 
     Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.09.23  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” (вх. № 1538 Л/2-5) на рішення господарського суду Луганської області від 17.05.23  у справі №  913/91/22 та призначено її до розгляду в судове засідання з повідомленням сторін на 11.10.23 о 15 год. 00 хв.
    22.09.23 від в.о. керівника Щастинської окружної прокуратури  на електронну пошту Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу(вх. № 11489, вх. ел.пошти  13350), в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
     Зокрема у відзиві прокурор зазначив про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності порушених  прав  та  інтересів  Позивача - 2  у  правовідносинах,  які  виникли  між  сторонами  Договору,  та,  як  наслідок,  відсутності  підстав  для  представництва  інтересів  держави в суді прокурором в його особі, пославшись на те, що  відповідно  до  Форми  річного  плану  закупівель  на  2021  рік,  інформації,  наданої  позивачами,  що  міститься  в  матеріалах  справи, а також   інформації,  розміщеною  у  вільному  доступі  на  офіційному сайті  Станично-Луганської  селищної  територіальної  громади  за  посиланням 
https://st-luganska-gromada.gov.ua/news/1633607681/ джерелом  фінансування закупівлі Ємності кріогенної для зрідженого кисню  за оспорюваним Договором є кошти Національної служби здоров`я України (НСЗУ) за рахунок державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення на основі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, а враховуючи, що такі кошти  призначені  саме  для  закупівлі  обладнання  для  боротьби  з  гострою  респіраторною  хворобою  COVID-19,  спричиненої  коронавірусом  SARSCoV-2,  оплата  надавачем  медичних  послуг  за  рахунок  коштів  державних  фінансових  гарантій  медичного  обслуговування  населення  податку  на  додану  вартість,  який  у  даному  випадку  не  має  сплачуватись,  свідчить про порушення  інтересів  держави  та  принципів,  закріплених  у  ст.  5  Закону України  «Про  державні  фінансові  гарантії  медичного  обслуговування  населення», а також порушення інтересів  територіальної громади в особі представницького  органу, яким є позивач -2 ,  адже  кошти НЗСУ  виділені позивачу -1  саме  для  медичного  обслуговування  населення  та  в  силу  положень  його Статуту є  комунальною  власністю. При цьому прокурор зазначив, що відповідач-2, як представницький орган  власника та засновник позивача-1, відповідно до Статуту цього закладу охорони здоров`я(лікарні) та Закону України «Про правовий режим воєнного стану»   здійснює повноваження  щодо управління ним та здійснення контролю  за його фінансово-господарською діяльністю, забезпечення матеріально-технічною базою, а також відповідно до статті 15 вказаного Закону як військова адміністрація  має повноваження щодо  звернення до суду  про визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ  та організацій, які обмежують права територіальної громад у сфері їх спільних інтересів, враховуючи, що нецільовим та безпідставним перерахуванням коштів державних фінансових гарантій  медичного обслуговування населення, які після  одержання  лікарнею(позивачем-1)   входять  до  складу  комунального  майна, порушуються права великого та невизначеного кола осіб, з числа населення селищної  територіальної  громади,  представляти  інтереси  населення якої на  даний  час наділена  є  саме  Станично-Луганська  селищна військова  адміністрація  Щастинського  району  Луганської  області,  тобто  Позивач -2. Повернення грошових коштів покупцю – КНП «Станично-Луганська багатопрофільна  лікарня»  повністю  відновить  права  Позивача - 2,  як представницького  органу  населення  територіальної  громади  та  органу, який відповідає за реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я, контролює  фінансово-господарську  діяльність  лікарні,  та  відновить інтереси держави, оскільки вказані кошти виділялись саме для  медичного обслуговування  населення  та  у  разі  їх  повернення,  вони  можуть  бути використані для інших потреб в процесі надання таких послуг населенню.
      Щодо доводів апеляційної скарги про  безпідставність позову в частині повернення суми ПДВ через те, що вимога про зміну суми Договору, у тому числі, зазначеної у Специфікації, не заявлена, прокурор  зазначив, зокрема, те, що відповідачем не  спростовується  безпідставність включення ПДВ до суми Договору та правомірність позовних вимог про визнання недійсним недійсним п.2.1 договору, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, що відповідно до положень статей 216,1212 Цивільного кодексу України надає підстави для застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення безпідставно сплаченої  у складі ціни товару  суми зазначеного податку.  
     В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, а прокурор заперечив проти її задоволення, з підстав, наведених у відзиві на неї. 
   Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
      Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
      Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
     Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
   Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2021 Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганське районне територіальне медичне об`єднання” (далі – КНП “Станично-Луганське РТМО”), правонаступником якого є КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня”, на платформі публічних закупівель оприлюднено інформацію про закупівлю без використання електронної системи Ємкості кріогенної для зрідження кисню V=1 м3 (ДК 021:2015:44611600-2 – Резервуари, ДК 021:2015:4461000-9: Цистерни, резервуари, контейнери та посудини високого тиску згідно Переліку товарів, робіт та послуг необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України, затвердженого постановою КМУ №225 від 20.03.2020. Місце поставки товарів або виконання робіт чи надання послуг: вул. 5-та Лінія, 39, смт. Станиця Луганська, Луганська область, 93600.
Переможцем закупівлі визначено ТОВ “НПО “СЗХНО”.
За результатами проведення процедури публічних закупівель між ТОВ “НПО “СЗХНО” (постачальник, відповідач) та КНП “Станично-Луганське РТМО” (покупець, позивач-1) укладено договір поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, за умовами п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити виготовлену ТОВ “НПО “СЗХНО” продукцію: ємкість для кисню, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлену продукцію відповідно до умов технічного завдання покупця і додатків (специфікацій) до цього договору, які є його невід`ємними частинами.
Ціни продукції, що поставляється, обумовлюються в додатках (специфікаціях) до договору, які є його невід`ємною частиною та становить 1      266      000 грн 00 коп. з ПДВ, у т.ч. ПДВ 211      000 грн 00 коп. (п.2.1 договору).
Оплата за цим договором проводиться на умовах, вказаних у додатках (специфікаціях) (п.3.1 договору).
Відповідно по п.3.3 договору форма оплати: перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Згідно з п.10.7 договору договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до договору від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, в редакції додаткової угоди №2 від 12.03.2021) ТОВ “НПО “СЗХНО” зобов`язалося поставити КНП “Станично-Луганське РТМО” наступну продукцію: Ємкість кріогенна для зрідження кисню V=2 м3, у кількості 1 шт. Загальна вартість з ПДВ 20%: 1         266 000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ – 211 000 грн 00 коп. 
Положеннями специфікації визначено порядок розрахунків: 50% – передоплата на придбання матеріалів протягом 5-ти банківських днів з дати підписання договору та цієї специфікації; 50%  – оплата протягом 15-ти календарних днів з дати постачання обладнання.
У відповідності до рахунку на оплату від 11.01.2021 №1 та від 24.03.2021 №1/О, сума коштів, яка підлягає сплаті за договором поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21 за поставлений товар, становить 1 266 000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 211 000 грн 00 коп.
      Платіжними дорученнями від 13.01.2021 №848 та від 25.03.2021 №1095 КНП “Станично-Луганське РТМО” перерахувало на рахунок ТОВ “НПО “СЗХНО” грошові кошти за договором на загальну суму 1      266 000 грн 00 коп., у тому числі ПДВ на загальну суму 211 000 грн 00 коп., а саме платіжним дорученням від 13.01.2021 №848 постачальнику сплачено 633 000 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 105 500 грн 00 коп., платіжним дорученням від 25.03.2021 №1095 сплачено 633 000 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 105      500 грн 00 коп.
    Оплата поставленого товару також підтверджується видатковою накладною від 24.03.2021 №15 на загальну суму 1      266 000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 211 000 грн 00 коп. 
       Відповідно до товарно-транспортної накладної від 24.03.2021 №88 та акту приймання-передачі товару від 24.03.2021 №15, відповідачем був переданий позивачу-1 наступний товар: ємність кріогенна для зрідженого кисню, у кількості 1 шт., ціна без ПДВ – 1 055      000 грн 00 коп., ПДВ – 211 000 грн 00 коп., всього з ПДВ 1      266      000 грн 00 коп.
       Відтак, постачальником виконані умови договору щодо постачання ємності для кисню, а покупець прийняв обумовлений договором товар та сплатив за нього визначені п.2.1 договору кошти.
      Відповідно  до  Форми  річного  плану  закупівель  на  2021  рік,  інформації,  наданої  позивачами,  що  міститься  в  матеріалах  справи (додаток  18 до позовної заяви –документи  з відомостями  щодо закупівель з даним предметом закупівлі - т. 1 а.с. 62-84), а також загальнодоступної   інформації,  розміщеною  у  вільному  доступі  на  офіційному сайті  Станично-Луганської  селищної  територіальної  громади  за  посиланням  https://st-luganska-gromada.gov.ua/news/1633607681/, джерелом  фінансування вказаної закупівлі Ємності кріогенної для зрідженого кисню  є кошти Національної служби здоров`я України (НСЗУ) за рахунок державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення на основі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
В  позовній заяві зазначено, що за результатами вивчення договору від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01 прокурор встановив, що його укладено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки закупівля поставленого відповідачем товару, який віднесено до Переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 (далі - Перелік №224), не підлягала оподаткуванню, як передбачено пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України. Водночас всупереч зазначеній нормі до ціни договору було включено ПДВ у розмірі 211 000 грн 00 коп., що зумовлює, за твердженням прокурора, існування підстав для визнання такого договору недійсним у частині включення ПДВ до загальної ціни договору та застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов`язання ТОВ “НПО “СЗХНО” повернути суму ПДВ в розмірі 211            000 грн 00 коп. 
Вказане стало підставою для звернення керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області з позовом    у даній  справі в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області,предмет якого становлять матеріально правові вимоги про визнання  недійсним пункту 2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та повернення Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” на користь Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”  сплачених  за цим правочином суми податку на додану вартість в розмірі 211 000 грн.
Листом від 20.01.2022 №54-119 вих-22 Щастинською окружною прокуратурою    на адресу Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” надіслано запит щодо надання інформації  про намір звернення Підприємства  з позовом  про визнання Договору недійсним  в частині включенння до його  ціни податку на додану вартість,  у відповідь на який у листі від 26.01.2022 №124 Підприємство повідомило, що на сьогоднішній день немає можливості нести витрати, пов`язані зі зверненням до суду, та не заперечує проти звернення до суду в інтересах лікарні Щастинської окружної прокуратури. 
      Також Щастинською окружною прокуратурою   в порядку ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” листом від 01.02.2022 №54-258 вих-22 було надіслано попередне повідомлення про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави із відповідним позовом.
     Листом від 20.01.2022 №54-120 вих-22 Щастинською окружною прокуратурою    на адресу Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області надіслано запит щодо надання інформації  про намір звернення цього органу  з позовом  про визнання Договору недійсним  в частині включенння до його  ціни податку на додану вартість,    у відповідь на який у листі від 31.01.2022 №359 вказаний орган повідомив що обставини звільнення від сплати ПДВ товару за Договором були виявлені лікарнею на підставі інформації, указаної у листі прокуратури, а також зазначив про те, що  претензійно-позовна робота відносно ТОВ “НПО “СЗХНО” не велась і що він не заперечує проти звернення до суду в інтересах держави Щастинської окружної прокуратури.  
     Також Щастинською окружною прокуратурою в порядку ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Станично-Луганської селищної ВЦА листом від 01.02.2022 №54-257 вих-22. було надіслано попередне повідомлення про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави із відповідним позовом.
      Як зазначено вище, рішенням господарського суду Луганської області від 17.05.23 у справі №  913/91/22 позов керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області задовольнено повністю з посиланням на  наявність передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсним як такого, що суперечить вимогам закону  пуункту 2.1 договору поставки від 11.01.2021 №ТД-11/01/21-01, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.  з огляду на те, що ємкість кріогенна для зрідження кисню, придбана позивачем-1 у відповідача за оспорюваним правочином, входить до переліку товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою КМУ №224 від 20.03.2020, а також на наявність передбачених ст.236,  ст. 1212 Цивільного кодексу України наслідків  недійсності вказаної частини правочину  у вигляді повернення безпідставно сплаченої за цим правочином суми податку на додану вартість в розмірі 211 000 грн..
        Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, з  наступних мотивів.
Відповідно до частини 3         статті 4 Господарського процесуального кодексу України            до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною 3         статті 41 Господарського процесуального кодексу України            у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У      статті 53 Господарського процесуального кодексу України      унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 4         статті 53 Господарського процесуального кодексу України            прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.      Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених         статтею 174 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, пункті 8.5 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункті 80 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини 1 статті 1311 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно з абзацами 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Здійснивши аналіз абзацу 1 частини 3 статті 23 названого Закону, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (пункт 27 зазначеної постанови).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункти 8.10, 8.11) констатувала, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті засадничого положення частини 2 статті 19 Конституції України          відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3      статті 23 Закону України "Про прокуратуру" межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.
Вказаний висновок було підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 85). Водночас Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові у пунктах 82- 84 зазначила, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.
На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України      та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 71)).
Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду  від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.12.2022 у справі №925/846/21.
      Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України            суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
      Як зазначено вище,  позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, як органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з посиланням на їх бездіяльність стосовно захисту інтересів держави у бюджетній сфері, що полягає у порушенні вимог закону під час укладення спірного договору в частині включення податку на додану вартість до ціни договору та призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів. 
Тобто, одним із позивачів у позові у цій справі прокурор визначив Комунальне некомерційне підприємство “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”, яке не має статусу органу державної влади  чи органу місцевого самоврядування. При цьому прокурор у позові посилався, зокрема, на те, що відповідно до статуту вказаного Підприємства (п.1.1,1.3, 1.6, Статуту), підприємство є юридичною особою публічного права, закладом охорони здоров`я та учасником бюджетного процесу - одержувачем бюджетних коштів, виділеними йому НЗСУ  для цілей боротьби з коронавірусною хворобою, для якої за результатами публічної закупівлі було укладено та виконано оспорюваний правочин, а тому наділений повноваженнями на їх розпорядження, є замовником публічної закупівлі та стороною зазначеного правочину, яка на його підставі безпідставно сплатила бюджетні кошти іншій стороні –відповідачу та має право вимоги до останнього.
Проте вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції помилково не врахував, що Комунальне некомерційне підприємство “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”, яке визначено прокурором у позові одним із позивачів у цій справі, з огляду на викладене, не є належним позивачем, в особі якого прокурор міг би звернутися з позовом до суду за захистом законних інтересів держави, оскільки така особа не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а отже, звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі лікарні є неправомірним.
Таким чином, у зв`язку із тим, що позовні вимоги прокурора у цій справі у наведеній частині, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а комунального некомерційного підприємства, вони не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву у частині позовних вимог, заявлених прокуратурою в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства  “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”, фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах комунального некомерційного підприємства, натомість прокурор, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, не має повноважень на ведення справ за такими вимогами. Звідси рішення суду у частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах держави в особі лікарні (перший позивач), слід скасувати, а позов прокурора в цій частині залишити без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалити нове рішення, яким позов  керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади”    залишити без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду   від 21.06.23 у справі № 905/1907/21, а також в постанові  Верховного Суду у складі Касаційного господарського Суду  від 22.08.23   у справі № 913/151/22.
Щодо позовних вимог керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області колегія суддів зазначає наступне.
     Як зазначено вище,  в обґрунтування підстав  подання позову в інтересах держави в особі  Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, прокурор послався на те, що вказана особа як  орган,  уповноважений   для представництва  інтересів держави  та територіальної громади на відповідній території ,  а також як уповноважений орган власника (територіальної громади)  і засновник закладу охорони здоров`я-Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” -  замовника публічної закупівлі за рахунок  коштів Національної служби здоров`я України (державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення) та сторони укладеного за її результатами оспорюваного правочину,   наділений функцією контролю за останнім, а тому є заінтересованою особою із законного витрачання  за оспорюваним правочином бюджетних коштів державних фінансових гарантій, призначених для надання медичної допомоги населенню громади, враховуючи, що брак зазначених коштів дофінансується за рахунок коштів місцевого бюджету.
  Розпорядженням керівника Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області від 19.04.2021 №45 “Про зміну найменування та затвердження Статуту Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганське районне територіальне медичне об`єднання” в новій редакції” змінено найменування юридичної особи Комунальне некомерційне підприємство “Станично-Луганське районне територіальне медичне об`єднання” на Комунальне некомерційне підприємство “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та внесено зміни до статуту Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” у частині зміни засновника та найменування.
Розпорядженням керівника Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області від 22.06.2021 №147 затверджено статут Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” у новій редакції.
Відповідно до п.1.1 Статуту КНП “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня” є лікарняним закладом охорони здоров`я – комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги первинної та вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим статутом.
Майно підприємства є власністю територіальної громади (п.1.3 статуту).
Згідно з п.1.5 Статуту засновником (власником) підприємства є Станично-Луганська територіальна громада в особі Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області.
Підприємство є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації (п.4.1 статуту).
Відповідно до п.5.1 Статуту майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Майно підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства.
Разом з цим  як зазначено прокурором в позовній заяві та  у відзиві на апеляційну скаргу та вбачається з матеріалів справи, відповідно до  Форми  річного  плану  закупівель  на  2021  рік,  інформації,  наданої  позивачами - додаток  18 до позовної заяви –документи  з відомостями  щодо закупівель з даним предметом закупівлі, а також загальнодоступної   інформації,  розміщеної  у  вільному  доступі  на  офіційному сайті  Станично-Луганської  селищної  територіальної  громади  за  посиланням  https://st-luganska-gromada.gov.ua/news/1633607681/, джерелом  фінансування спірної закупівлі Ємності кріогенної для зрідженого кисню  є кошти Національної служби здоров`я України (НСЗУ) за рахунок державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення на основі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
       В силу ч.2      ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.
    НСЗУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.
     НСЗУ у своїй діяльності керується      Конституцією      та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до          Конституції      та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
      Повноваження НСЗУ визначені       Законом України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення"      (далі - Закон) та Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим      постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101      (зі змінами). Зазначеними актами визначено, що до основних завдань НСЗУ належить виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій.
      Пунктом 6 ч.1      ст.7 Закону      та підпунктом 5 п.4 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101      на НСЗУ покладено обов`язок здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми медичних гарантій, умов договорів про медичне обслуговування населення шляхом здійснення моніторингу у спосіб, передбачений у     Типовій формі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженій          постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року          №410 "Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій"         (Офіційний вісник України, 2018р., №45, ст.1570) - із змінами, внесеними          постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021р. №1067, а також моніторинг виконання договорів про реімбурсацію аптечними закладами.
    Відповідно до п.п. 14 4 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101, Національна службу здоров`я України         відповідно до покладених не неї завдань інформує уповноважені державні органи про виявлені порушення умов договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій і договорів про реімбурсацію та звертається до суду у випадках, передбачених законом. 
Програма державних гарантій медичного обслуговування населення (далі- програма медичних гарантій), відповідно до          ст.2 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", - це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.
Відповідно до абз.1 ч.5      ст.4 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", програма медичних гарантій затверджується Верховною Радою України у складі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 19 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"           встановлено, що у 2021 році реалізація державних гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
    Таким чином, законодавство у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, а саме Закон України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення"       та Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим      постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101 чітко визначає Національну службу здоров`я України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, уповноважений здійснювати заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми державних гарантій медичного обслуговування населення, та звертатися до суду з метою виконання  покладених на неї завдань.
      Колегія суддів зазначає, що повноваження органів влади, в тому числі і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, і суд має розглядати повноваження конкретного органу у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в особі якого подано позов прокурором, повинен мати повноваження саме у тих суспільних відносинах, у яких порушений інтерес держави, на відновлення якого поданий позов.
   Враховуючи, що у спірних правовідносинах порушений інтерес держави полягав не у законності використання коштів місцевого бюджету, як на це помилково послався прокурор, а у додержанні законодавства в сфері використання коштів  програми державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, що виділяються з Державного бюджету України надавачам медичних послуг населенню, здійснення заходів  із забезпечення цільового та ефективного використання яких покладено на Національну службу здоров`я України (НСЗУ) як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, прокурор у позовній заяві безпідставно визначив одним з позивачів Станично-Луганську селищну військову адміністрацію Щастинського району Луганської області, пославшись на порушення суспільного інтересу територіальної громади у раціональному використанні коштів місцевих  бюджетів.
     Тому держава в разі порушення її інтересів у вказаній сфері має право звертатись до суду за їх захистом через Національну службу здоров`я України, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист таких інтересів держави. У свою чергу, в разі неналежного виконання НСЗУ своїх повноважень із захисту інтересів держави у сфері цільового та ефективного використання коштів  державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення прокурор отримує підстави для представництва в суді законних інтересів держави відповідно до абзацу першого частини третьої          статті 23 Закону України «Про прокуратуру»№ 1697-VII.
      Крім того, статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено державні  органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель (Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітету України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю).
          Отже, захищати інтереси держави у спірних правовідносинах повинні насамперед спеціально уповноважені органи, яких наділено відповідною процесуальною дієздатністю.
           Натомість прокурором при зверненні до суду із даним позовом, взагалі не наведено причин, які перешкоджають захисту інтересів держави органами державної влади, яких наділено відповідною процесуальною дієздатністю та не наведено обставин щодо не можливості чи відсутності бажання здійснювати захист інтересів держави спеціально уповноваженими органами.
           Посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не є достатнім для прийняття судом рішення у такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
    З наведеного вбачається, що визначена прокурором  в якості позивача-2 Станично-Луганська селищна військова адміністрації Щастинського району Луганської області не  є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
     У пункті 54 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18          Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1      статті 226 Господарського процесуального кодексу України      (залишення позову без розгляду).
     Проте процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4   статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому      статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
     Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом          jura novit curia          ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
      За своєю правовою природою залишення позову без розгляду, що унормовано        статтею 226 Господарського процесуального кодексу України, є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених указаною статтею недоліків або дій цієї особи. Наведений у   статті 226 Господарського процесуального кодексу України     перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичерпним.
    Зокрема, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України   суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
     Разом з цим, відповідно до усталеної практики Верховного  Суду, зокрема, викладеною в
постановах від 26.08.20 у справі №  911/2032/17 та від 05.10.21 у справі №  925/1214/19,   встановлення судом обставини звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову, а не залишення позову прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини першої          статті 226 ГПК України.
    Отже, в позові керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області слід відмовити у зв`язку з визначенням прокурором неналежного позивача.
     Отже, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню як ухвалене  з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права із ухваленням нового рішення про залишення без розгляду позову керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” та відмову в позові керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області. 
       У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за апеляційну скаргу покладаються на Щастинську окружну прокуратуру Луганської області, керівником якої подано позов у даній справі.
      Виходячи з наведеного та керуючись ст. 129, п. 2 частини 1 ст.  226, ст.   269, п. 2,4, ч.1 ст.  275, ст. 277, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України,  суд,-

ПОСТАНОВИВ:

   Апеляційну скаргу відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО” задовольнити.
     Рішення господарського суду Луганської області від 17.05.23 у справі №  913/91/22 скасувати. 
    Ухвалити нове рішення, яким позов керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства “Станично-Луганська багатопрофільна лікарня Станично-Луганської селищної територіальної громади” залишити без розгляду. 
      У позові, поданому керівником Щастинської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Станично-Луганської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, -відмовити.
     Стягнути з Щастинської окружної прокуратури Луганської області (вул. Богдана Ліщини, б.27, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ідентифікаційний код 02909921, розрахунковий рахунок UA048201720343140001000000839, банк: ДКСУ у м. Київ, код ЄДРПОУ 02909921) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО “СЗХНО”, (вул. Ділова, буд. 14-Б, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 41518707) 6775,20 грн.  судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до     Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.  
      Повний текст постанови складено  23.10.23.

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль