ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2251/21  Номер провадження 22-ц/814/4131/23	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Панченко Олени Олександрівни
на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року, постановлене суддею Тимчук Р.І.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Панченко О.О. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 6500 грн.
Заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.02.2022 року у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Разом з тим, судом не було вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1  адвоката Панченко Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6500 грн. відмовлено.
Додаткове рішення обгрунтоване тим, що матеріали справи не містять заяви/клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Письмові пояснення від 29.11.2021 року, на які посилається представник відповідача, в прохальній частині не містять також відповідного клопотання, тому доводи представника відповідача є необґрунтованими.
Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Панченко Олена Олександрівна подавши апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права просила скасувати його та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.02.2022 в матеріалах справи були наявні докази понесених витрат. Зокрема, у письмових поясненнях від 29.11.2021 чітко зазначено про понесені судові витрати відповідачем у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 6500 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.02.2022 року у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. 
У січні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Панченко О.О. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 6500 грн.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1  адвоката Панченко Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6500 грн. відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що стороною відповідача під час розгляду справи не було подано відповідного клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, тому заява представника ОСОБА_1 адвоката Панченко О.О. є необгрунтованою.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду. 
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункти 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 141 ч. 2 п. 2 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  у разі відмови в позові на позивача.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини третя статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача  ОСОБА_1  адвокат Панченко Олена Олександрівна у письмових поясненнях по суті спору, які надійшли до суду 29.11.2021 вх. № 23351 зазначила про понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу та на їх підтвердження долучено договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, детальний опис робіт, квитанцію, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю (т. 1, а.с. 48-57). 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Представником ОСОБА_1 адвокатом Панченко О.О. подано до суду першої інстанції докази понесених витрат на правову допомогу, а саме: договір № 01-28/10/21 про надання правничої допомоги від 28.10.2021, у п. 2.1 якого сторони визначили фіксовану суму гонорару у розмірі 6500 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг); акт виконаних робіт № 1 від 22.11.2021.
Вищевказаний розмір гонорару було оплачено ОСОБА_1 адвокату Панченко О.О., що підтверджується відповідною квитанцією (т. 1, а.с. 63).
Дані докази понесених витрат на правову допомогу у відповідності до вимог чинного законодавства було направлено на адресу ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 52-54).
Заперечення на визначений розмір гонорару від ОСОБА_2 до суду не надходили.
Таким чином, в матеріалах справи містяться докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу у сумі 6500 грн., розподіл яких мав здійснюватися в порядку ст. 141 ЦПК України.
Посилання місцевого суду на відсутність відповідного прохання про стягнення витрат на правничу допомогу не може слугувати підставою для відмови у розподілі судових витрат, оскільки вимогами чинного законодавства передбачено, що умовою для їх відшкодування є подача відповідних доказів, що свідчить про очікування особи, яка звертається до суду за захистом своїх прав щодо отримання компенсації витрат здійснених нею на правничу допомогу. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги чинного законодавства, беручи до уваги обґрунтованість та реальність понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, розумність їх розміру, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви адвоката Панченко О.О.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  адвоката Панченко Олени Олександрівни задовольнити.
Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Панченко Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правову допомогу у розмірі 6500 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді:  Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна