ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року	Львів	Справа № 300/4693/21 пров. № СК-Н-А/857/4579/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Іщук Л.  П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т.І., 
за участі секретаря судового засідання – Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 300/4693/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення та про поворот виконання судового рішення,

в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури (далі – Прокуратура) на його користь середній заробіток у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 24 грудня 2020 року по 08 серпня 2021 року у розмірі 159 054,21 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі № 300/4693/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року про поновлення на роботі за період  з 24 грудня 2020 року по 08 серпня 2021 року в розмірі 159054,21 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі № 300/4693/21 та ухвалено постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у розмірі 46780,65 грн.
02 березня 2023 року Івано-Франківська обласна прокуратура подала до Восьмого апеляційного адміністративного суду заяву про перегляд постанови від 07 червня 2022 року за нововиявленими обставинами, у якій просила скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та здійснити поворот виконання цієї постанови.
Вимоги вказаної заяви обґрунтовує тим, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 300/1452/20, які були підставою для ухвалення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 300/4693/21, були скасовані у касаційному порядку постановою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року з ухваленням нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Івано-Франківської обласної прокуратури, керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю, що свідчить про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 300/4693/21.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року відмовлено  у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі №300/4693/21 та поворот виконання судового рішення. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі №300/4693/21 залишено в силі.
Відмовляючи у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від  07 червня 2022 року у справі №300/4693/21, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 , які частково задоволені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі №300/4693/21, були обґрунтовані несвоєчасним виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від  23 грудня 2020 року в справі №300/1452/20 про поновлення на роботі, яке постановою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року скасоване.
Суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що необхідною ознакою обставини, яка надає можливість переглянути судове рішення у порядку, передбаченому  статтею 361 КАС України, є істотність такої обставини для розгляду справи, її вирішальний вплив на результат судового розгляду, який би створював підстави для прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.
Суд зазначив, що середній заробіток було стягнуто на користь позивача за період з 03 червня 2021 року по 08 серпня 2021 року, протягом якого судове рішення у частині поновлення позивача на роботі було чинним.
На переконання суду апеляційної інстанції, вказана у заяві обставина не може бути визнана нововиявленою у розумінні приписів пункту 3 частини другої  статті 361 КАС України, оскільки не впливає на правильність постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року.
Івано-Франківська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року та ухвалити рішення, яким заяву Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити та здійснити поворот виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21.
Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі №300/4693/21 касаційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури задоволено частково. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року в справі №300/4693/21 скасовано. Справу №300/4693/21 в частині розгляду заяви Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року направлено до Восьмого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2023 року у справі №300/4693/21 зазначив, що оскільки скасовано судове рішення (рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в справі №300/1452/20), що фактично було підставою для ухвалення судового рішення (постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі №300/4693/21), яке заявник просить переглянути, відтак помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що наведені Івано-Франківською обласною прокуратурою в заяві обставини, а саме, скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в справі №300/1452/20, не можна визнати нововиявленою обставиною у розумінні приписів пункту 3 частини другої  статті 361 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для перегляду постанови від 07 червня 2022 року у справі за нововиявленими обставинами суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.
Відповідно до частини першої  статті 361 КАС України  судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зазначені у частині 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, якими є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Колегія суддів зазначає, що для визначених пунктом 3 частини другої  статті 361 КАС України  нововиявлених обставин, характерним є їхнє виникнення після ухвалення судового рішення, в основу якого було покладено інше судове рішення, яке існувало на час розгляду справи і про яке було відомо суду та всім учасникам судового процесу. У цьому випадку нововиявленою є обставина, яка полягає у подальшому скасуванні такого преюдиційного судового рішення.
При вирішенні питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, передбачених пунктом 3 частини другої  статті 361 КАС України, дослідженню підлягає те, чи скасоване судове рішення в іншій справі було покладено в основу рішення, про перегляд якого подано заяву, тобто чи мало таке судове рішення преюдиційне значення і суттєво впливало на результат розгляду справи, про перегляд судового рішення у якій подано заяву.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30 липня 2020 року в справі №814/1130/15, від 25 лютого 2021 року в справі №814/3270/15.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування норм пункту 3 частини другої  статті 361 КАС України  є скасування саме преюдиційного (того, що було покладено в основу рішення, яке заявник просить переглянути) судового рішення.
Як вже було встановлено, у справі №300/4693/21 в основу висновків Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 07 червня 2022 року про стягнення з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, покладено факт затримки виконання судового рішення у справі №300/1452/20, проте постановою від 09 лютого 2023 року Верховний Суд скасував рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в справі №300/1452/20, що й стало підставою для звернення Івано-Франківської обласної прокуратури до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд його постанови від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21 за нововиявленими обставинами на підставі пункту 3 частини другої  статті 361 КАС України.
Враховуючи наведене, оскільки скасовані рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №300/1452/20, які фактично були підставою для ухвалення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для перегляду вказаної постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.
Відповідно до  статті 236 КЗпП України у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
При цьому, відповідальність, яка встановлена  статтею 236 Кодексу законів про працю України у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, застосовується тільки у разі незаконного звільнення працівника та поновлення його на посаді.
Таким чином, умовами стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є незаконне звільнення працівника, поновлення його на роботі та затримання роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі.
Як вже було встановлено, Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі №300/1452/20, переглядаючи в касаційному порядку рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі за №300/1452/20,  встановив правомірність наказу Прокуратури Івано-Франківської області від 28.04.2020 №287к про звільнення ОСОБА_1 та законність його звільнення.
Як вже зазначено вище, умовою відповідальності роботодавця за ст.236 КЗпП України є доведеність факту незаконного звільнення з роботи.
Враховуючи наведене, оскільки постановою Верховного Суду від 09.02.2023 у справі №300/1452/20 підтверджено правомірність звільнення позивача з посади, то апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відтак постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21 підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Положеннями ч. 3 статті 380 КАС України передбачено, що   суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (ч. 4 статті 380 КАС України).
До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем (ч. 5 статті 380 КАС України).
Згідно повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника, яке міститься на аркуші справи 148, 29 червня 2022 року проведено примусове списання коштів з рахунку Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 в розмірі 46780,65 грн середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та 30 червня 2022 року – в розмірі 467 грн. судового збору.
Водночас,   ст.381 КАС України  визначає, що поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Таким чином, у справах про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби поворот виконання допускається лише за умови, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
При цьому, у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Структура заробітної плати визначена  статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша  статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя  статті 24 КЗпП України).
Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.
З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.
До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час затримки виконання судового рішення не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.
Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні  статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).
Отже, за обставин цієї справи, стягнення коштів за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі не відноситься до переліку категорій справ, визначених статтею 381 КАС України, за яким поворот виконання рішень здійснюється лише за вказаних в ній виняткових випадках, тобто у цій ситуації підлягають застосуванню загальні положення статті 380 КАС України.
Таким чином, оскільки проведено примусове списання коштів з рахунку Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 в розмірі 46780,65 грн середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відтак наявні підстави для задоволення заяви Івано-Франківської обласної прокуратури про поворот виконання судового рішення у цій справі.
Керуючись статтями 241, 243, 361, 369, 380 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву Івано-Франківської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21 та поворот виконання судового рішення задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21 скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відмовити.
Здійснити поворот виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21 в частині стягнення із Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у розмірі 46780,65 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 03530483) кошти в розмірі 46780 грн (сорок шість тисяч сімсот вісімдесят) 65 коп, що були стягнуті на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі №300/4693/21.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року