УХВАЛА

21 грудня 2023 року 
м. Київ
справа №160/4385/20
адміністративне провадження № К/9901/35450/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Кравчук В.М., Коваленко Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 (суддя - Олійник В.М.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 (судді - Чепурнов Д.В., Іванов С.М., Сафронова С.В.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Уповноважена особа    Фонду гарантування        вкладів        фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення завданих збитків, інфляційних витрат та моральної шкоди
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - 302 775, 37 грн., з яких 3 відсотки річних: 200 000 грн. х 3 % : 365 х 591 = 9 715, 10 (дев`ять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень п`ятнадцять копійок); 
інфляційне подорожання: 200 000 грн. * 124, 6 % інфляції за період з червня 2016 по лютий 2018 - 200 000 грн. = 49 200,00 грн. (сорок дев`ять тисяч двісті гривень нуль копійок); 
відшкодування упущеної вигоди: 200 000 х 12% : 365х 591 = 38 860.27 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень двадцять сім копійок); 
відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 гривень; 
неустойки у розмірі 3% згідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 200000,00 грн. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.02.2015 позивачем укладено договір з ПАТ «Банк Михайлівський», в результаті чого на його ім`я було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 .
13.05.2016 позивачем укладено договір «Суперкапітал» (Новий) №980-027-000239051 (з виплатою процентів щомісячно). 
Відповідно до платіжного доручення (квитанції) №2589475 від 13.05.2016 позивачем внесено на особистий рахунок 200 000 (двісті тисяч) гривень відповідно до умов договору.
Рішенням правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський до категорії неплатоспроможних» зазначений банк віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016 №812 запроваджено з 23.05.2016 у банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Ірклієнку Юрію Петровичу з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.
На запити щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідачем 22.09.2016 надано відповіді про те, що на рахунок позивача безпідставно зараховані кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», право власності у позивача на такі кошти не виникає.
Враховуючи, що позивача не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі №804/2724/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017, позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб з повноваженнями ліквідатора Волкова Олександра Юрійовича; третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
На виконання зазначених рішень уповноваженою особою було включено додаткову інформацію щодо позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за вкладом позивача, особисто отримано 02.02.2018 в розмірі 200 000,00 грн. через АТ «ПУМБ».
Позивач, після отримання суми гарантованого відшкодування, вважаючи, що відповідач, через затримку виплати коштів на відшкодування за вкладом за період за період 21.06.2016 по 02.02.2018, повинен виплатити йому заподіяні збитки на загальну суму 302 775, 37 грн., з яких 3 відсотки річних - 9 715,10; інфляційне подорожання - 49 200,00 грн.; відшкодування упущеної вигоди - 38 860.27; відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 гривень; неустойки у розмірі 3% згідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 200000,00 грн. звернувся до суду.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. 
Суди виходили з того, що відповідно до пунктів 3, 5 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обґрунтування касаційної скарги позивач покликається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме ч. 2 ст. 625, ст.ст. 22, 611, 23, 1167 ЦК України, та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про зверненння громадян», що призвело до неправильного вирішення справи.
Покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застоcування норм права у подібних правовідносинах.
Просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2021 у справі, яка розглядається, відкрито касаційне провадження на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Спірним у цій справі є наявність чи відсутність у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язання виплачувати вкладникам, зокрема позивачу, збитки від інфляції, неустойки, упущеної вигоди, три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання у разі запровадження у банку, визнаному неплатоспроможним, тимчасової адміністрації, та моральну шкоду.
Під час касаційного провадження встановлено, що питання застосування норм права у подібних правовідносинах уже було предметом розгляду Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 01.06.2022 у справі №280/1043/20, Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«37. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
38. Зі змісту зазначених правових норм убачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України.
…..
43. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
44. У свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
45. Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.
46. Саме Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина сьома статті 26, частина третя статті 28 Закону).
47. Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
48. Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.
49. Між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним нормативним актом.
50. Судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
51. Під час розгляду цієї справи слід врахувати правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц, у відповідності до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
52. У справі № 761/31569/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.»
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі №160/10300/19, від 04.05.2022 у справі №600/794/20, від 08.09.2022 у справі №761/8558/17, від 17.01.2023 у справах №640/12756/20 та №160/1554/20, від 30.01.2023 у справі №280/6460/19, 09.06.2023 у справі №640/6403/21.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то у постанові від 01.06.2022 у справі №280/1043/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«58. Згідно правої позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 761/13137/16-ц, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами є спеціальними,    не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування. 
59. При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
60. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 826/18130/16.
61. У позовній заяві позивачем зазначено, що він внаслідок неналежного виконання відповідачем недоговірного зобов`язання з виплати відшкодування за вкладом неплатоспроможного банку був вимушений протягом майже 5 років вести з відповідачем тривале і виснажливе претензійне листування та судову тяжбу, що значно погіршило стан його здоров`я.
62. Однак, такі доводи не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.»
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, у справі яка є предметом касаційного перегляду, апеляційний суд, крім іншого, виходив з того, що:
- у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах; 
-  відповідно до пунктів 3, 5 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами;
- між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом.
Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних.
- законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґруновано прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Таким чином, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до наведених вище висновків Верховного Суду у постановах від 09.06.2023 у справі №640/6403/21, 21.10.2021 у справі №160/10300/19, від 01.06.2022 у справі №280/1043/20, від 04.05.2022 у справі №600/794/20, від 08.09.2022 у справі №761/8558/17, від 17.01.2023 у справах №640/12756/20 та №160/1554/20, від 30.01.2023 у справі №280/6460/19.
Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). 
З урахуванням наведеного, касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю.
Керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Уповноважена особа   Фонду гарантування        вкладів        фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення завданих збитків, інфляційних витрат та моральної шкоди
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
Н.В. Коваленко
В.М. Кравчук