ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10092/23 Справа № 180/1664/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна та виключення з єдиного реєстру боржників,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2023 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна та виключення з єдиного реєстру боржників.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у травні 2023 року було заблоковано його зарплатну соціальну банківську картку АТ КБ “Приватбанк”, РНОКПП отримувача НОМЕР_1 , МФО 305299, ІВАК: БА763052990000026204734305665
Він неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з його картки, але йому відмовляли, тому що в них вже відсутні ці провадження і вони не можуть винести такого рішення. Позивач вказує, що він не може отримати заробітну плату, тому що картка заблокована постановами про арешт на його майно Марганецьким відділом виконавчої служби. Позивач зазначає, 16 серпня 2023 року він звернувся до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з його майна, оскільки виконавчі провадження відносно нього у відділі відсутні. 01 вересня 2023 року він отримав відповідь з Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) де було зазначено: що на виконанні в Марганецькому відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували наступні виконавчі провадження АСВП 63798441, АСВП 61449152, АСВП 61226536, АСВП 25636216, на даний час виконавчі провадженні повернуті стягувачам, але заборгованість не погашена, тому державний виконавець не мав право зняти арешт з його майна. На підставі викладеного,   ОСОБА_1 просив суд скасувати постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено 14 червня 2021 року по виконавчому провадженню 63798441, 61226536 від 24 березня 2020 року, по виконавчому провадженню 25636216, дата винесення постанови невідома, та відповідно зняти з Єдиного реєстру боржників.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Знято арешт та заборону відчуження з усього належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, який було накладено по постановами Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про арешт на майно, ВП №63798441 від 14 червня 2001 року, ВП №61226536 від 24 березня 2020 року, ВП №25636216 та зобов`язати Марганецький міський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна відомостей про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , яке накладене згідно постанов Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про арешт на майно ВП №63798441 від 14 червня 2001 року, ВП №61226536 від 24 березня 2020 року, ВП №25636216.
В апеляційній скарзі Марганецький міський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) просить рішення суду від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин у справі, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі Головне управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області просить рішення суду від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин у справі, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, подану Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Звернувшись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_1 просив суд скасувати постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено 14 червня 2021 року по виконавчому провадженню №63798441, по виконавчому провадженню №61226536 від 24 березня 2020 року, по виконавчому провадженню №25636216, дата винесення постанови невідома, та відповідно зняти з Єдиного реєстру боржників, посилаючись на те, що у травні 2023 року було заблоковано його зарплатну соціальну банківську картку АТ КБ “Приватбанк”, у зв”язку з чим він звертався до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з його майна. Однак, йому було відмовлено, оскільки виконавчі провадження відносно нього у відділі відсутні, але заборгованість не погашена, тому державний виконавець не мав право зняти арешт з його майна. 
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та необґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
       Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
       У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
       У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
       Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку
       Відповідно до частини першої статті 59 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
       Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України “Про виконавче провадження” підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
       Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
       Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
       Звернувшись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_1 зазначив, що у травні 2023 року його зарплатну соціальну банківську картку АТ КБ “Приватбанк” було заблоковано, він не має можливості отримувати заробітну плату та просив суд: скасувати постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено: 14 червня 2021 року по виконавчому провадженню №63798441, 24 березня 2020 року по виконавчому провадженню №61226536 та по виконавчому провадженню №25636216, дата винесення постанови невідома, та відповідно зняти з Єдиного реєстру боржників.
       У справі встановлено, 16 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з його майна.
       01 вересня 2023 року позивач отримав відповідь з Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), з якої вбачається, що на виконанні в Марганецькому відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час перебуває виконавче провадження АСВП 68875354 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 26 квітня 2022 року. Керуючись статтею 56 Закону України “Про виконавче провадження” з метою забезпечення примусового виконання було винесено постанови про арешт коштів та майна боржника. Заборгованість по виконавчому листу не стягнута. 
       Також зазначено, вимога №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року вже надходила до відділу до виконання ( АСВП 63798441). 14 червня 2021 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” (а.с.9).
       Із вказаної відповіді вбачається, в електронному архіві Марганецького відділу державної виконавчої служби в Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) містяться записи по наступним виконавчим провадженням: АСВП 63798441, АСВП 61449152, АСВП 61226536, АСВП 25636216.
       Виконавче провадження АСВП 63798441 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу (недоїмки) 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відкрито 03 грудня 2020 року.(Виконавчий документ, а саме вимога №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року на користь Головного управління ДПС про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. повторно була пред”явлена до виконання, провадження відкрито 26 квітня 2022 року, справа значиться за АСВП 68875354.
       Керуючись статтею 56 Закону України “Про виконавче провадження” з метою забезпечення примусового виконання 14 червня 2021 року було винесено постанови про арешт коштів та майна боржника.
       За час перебуванню виконавчого документу на виконанні сторонами виконавчого провадження інформація про погашення заборгованості не надавалась. За результатами заходів примусового виконання вжитих державним виконавцем заборгованість по виконавчому листу не стягнута.
       14 червня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”. На момент завершення виконавчою провадження залишок не стягнутих сум складав: на користь стягувача — 5508 грн. 36 коп.; витрат виконавчого провадження — 242 грн. 51 коп.; виконавчого збору 550 грн. 83 коп.
       Виконавче провадження АСВП 61449152 по постанові ДП018 526497 від 06 серпня 2019 року про стягнення боргу 102 грн з ОСОБА_1 на користь Запорізького РВП Дніпровського ВП було відкрито 04 березня 2020 року.
       За час перебування виконавчого документа на виконанні сторонами виконавчого провадження інформація про погашення заборгованості не надавалася. За результатами заходів примусового виконання вжитих держаним виконавцем заборгованість по виконавчому листу не стягнута.
       26 січня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”. На час завершення виконавчого провадження залишок не стягнутих сум склав: на користь стягувача 102 грн., витрат виконавчого провадження — 128 грн. 64 коп., виконавчого збору - 10 грн. 20 коп.
       Виконавче провадження АСВП 61226536 по вимозі № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відкрито 11 лютого 2020 року. 24 березня 2020 року було винесено постанову про арешт коштів боржника. За час перебування виконавчого документа на виконанні сторонами виконавчого провадження інформація про погашення заборгованості не надавалася. За результатами заходів примусового виконання вжитих держаним виконавцем заборгованість по виконавчому листу не стягнута.
       26 квітня 2021року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.2 частини першої статті 3 Закону України “Про виконавче провадження”.
       Виконавче провадження АСВП 25636216 по виконавчому листу № 2-592/11 від 31 березня 2011 року про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 200 грн. починаючи з 25 березня 2011 року, було відкрито 31 березня 2011 року. Керуючись ст. 56 Закону України “Про виконавче провадження” було винесено постанову про арешт майна боржника.
       26 січня 2021року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
        ОСОБА_1 повідомлено, що по вказаних ним виконавчим провадження заборгованість не сплачена, тому відсутні підстави для зняття арешту з усього його майна. Надано реквізити для оплати заборгованості (а.с.9).
       Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про скасувати постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено у виконавчому провадження АСВП 25636216 по виконавчому листу № 2-592/11 від 31 березня 2011 року про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 200 грн. починаючи з 25 березня 2011 року, слід зазначити наступне.
       Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі №577/4541/20 вказав, що згідно зі статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
       Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
       Відповідно до частини першої статті 59 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
       В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
       Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
       Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України “Про виконавче провадження”.
       Суд першої інстанції не врахував того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
       Встановлено, в електронному архіві Марганецького відділу державної виконавчої служби в Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) містяться записи по наступним виконавчим провадженням: АСВП 63798441, АСВП 61449152, АСВП 61226536, АСВП 25636216.
       Слід зазначити, у ВП №25636216 по виконавчому листу № 2-592/11 від 31 березня 2011 року про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 200 грн. починаючи з 25 березня 2011 року державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , який є боржником у вказаному виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому ОСОБА_1 не може виступати позивачем у цій справі та така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
       Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).
       Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про скасувати постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено по ВП №63798441 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та по ВП №61226536 по вимозі № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яке було відкрито 11 лютого 2020 року, слід зазначити наступне.
        ОСОБА_1 у період часу з 05 листопада 2007 року по 19 серпня 2020 року був зареєстрований як фізична особа- підприємець (а.с.157, 158).
       Виконавче провадження ВП №63798441 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відкрито 03 грудня 2020 року.(Виконавчий документ, а саме вимога №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року на користь Головного управління ДПС про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. 14 червня 2021 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”. На момент завершення виконавчою провадження залишок не стягнутих сум складав: на користь стягувача — 5508 грн. 36 коп.; витрат виконавчого провадження — 242 грн. 51 коп.; виконавчого збору 550 грн. 83 коп. (а.с.9).
       Вказана вимога повторно була пред”явлена до виконання, провадження відкрито 26 квітня 2022 року, справа значиться за АСВП 68875354 (а.с.9).
       Встановлено, на виконанні в Марганецькому відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час перебуває виконавче провадження ВП №68875354 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. 
       Постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №63798441 винесено 26 квітня 2022 року та на теперішній час вказане ВП значиться як ВП №68875354.         
       Керуючись статтею 56 Закону України “Про виконавче провадження” з метою забезпечення примусового виконання було винесено постанови про арешт коштів та майна боржника. Заборгованість по виконавчому листу не стягнута. 
       Виконавче провадження ВП № 61226536 по вимозі № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відкрито 11 лютого 2020 року. 24 березня 2020року було винесено постанову про арешт коштів боржника. За час перебування виконавчого документа на виконанні сторонами виконавчого провадження інформація про погашення заборгованості не надавалася. За результатами заходів примусового виконання вжитих держаним виконавцем заборгованість по виконавчому листу не стягнута. 26 квітня 2021року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.2 частини першої статті 3 Закону України “Про виконавче провадження”.
       Спірні відносини у виконавчих провадженнях ВП №63798441 та ВП № 61226536 між сторонами склалися з приводу примусового виконання вимоги податкового органу про сплату боргу (недоїмки).
       Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України “Про виконавче провадження” примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (пункт 7 частини першої статті).
       Абзац 5 частини четвертої статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” визначено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
        Отже, вимога Головного Управління  державної податкової служби про сплату боргу №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу (недоїмки) 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та вимога № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу (недоїмки) 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є виконавчими документами.
       Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
       За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
       Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону ).
       В частині ж другій статті 2 Закону закріплено, що принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску визначаються виключно цим Законом.
       Пунктом 4 частини першої статті 6 цього Закону визначено наявність у платника єдиного внеску права оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
       Відповідно до положень абзацу 4 частини четвертої статті 25 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
       У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац 5 частини четвертої статті 25 Закону).
       Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу  накладення арешту та заборони відчуження усього належного боржнику ОСОБА_1   рухомого та нерухомого майна, який було накладено в рамках виконавчого провадження  №63798441 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та в рамках виконавчого провадження №61226536 по вимозі № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з огляду на ст.5 КАС України, вказані правовідносини повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства України.
       Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови Марганецького відділення виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про накладення арешту та заборони відчуження усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено по ВП №63798441 по вимозі №Ф-4561-58 У від 17 лютого 2020 року про стягнення боргу 5508 грн. 36 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та по ВП №61226536 по вимозі № Ф-4561-58 У від 16 серпня 2019 про стягнення боргу 23785 грн. 08 коп. з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відкрито 11 лютого 2020 року, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
       За таких обставин, апеляційні скарги слід задовольнити частково, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року скасувати та закрити провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна та виключення з єдиного реєстру боржників.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) та апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області - задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області, Марганецького міського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна та виключення з єдиного реєстру боржників – скасувати. Провадження у справі - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова