Справа № 444/917/20                                Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 22-ц/811/1112/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       28 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого судді - Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.                
                        секретаря Матяш С.І.
                        з участю представника позивача Сідловської І.Ю., представника відповідача АТ «Таскомбанк» Подановського Т.Р., представника відповідача Приватного виконавця Білецького І.М. - Чайки Ю.Т., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року у складі судді Зеліска Р.Й., в справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Таскомбанк", приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Міністерства юстиції України Білецького Ігоря Мироновича, Державного підприємства "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним Акта про реалізацію предмету іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування запису про право власності, 
встановив:
У квітні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів АТ "Таскомбанк", приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., ДП "СЕТАМ" Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними електронних торгів, оформлених протоколом від 15 листопада 2019 року № 445239, визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки від 26 листопада 2019 року, складеного приватним виконавцем Білецьким І.М., скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 218, виданого 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Капуш І. М., та скасування запису про право власності № 35524856 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 травня 2008 року № 47/1700/513 він уклав із відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» іпотечний договір від 15 травня 2008 року, за яким в іпотеку банку передав земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
У листопаді 2019 року йому стало відомо про те, що 15 листопада 2019 року вищезазначена земельна ділянка реалізована на електронних торгах за ціною 91 420,00 грн у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису, вчиненого 02 липня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1751.
Результати електронних торгів оформлені протоколом від 15 листопада 2019 року № 445239, відповідно до якого переможцем торгів став ОСОБА_1 .
Зазначав, що із заявою про вчинення виконавчого напису до нотаріуса звернулося Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк», як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк», однак при його вчиненні приватний нотаріус не перевірив факт сплати ПАТ «Таскомбанк» відповідних коштів за договором про відступлення права вимоги, відтак не перевірив, чи перейшло до банку право вимоги за іпотечним договором від 15 травня 2008 року, укладеним між ним та ВАТ «ВТБ Банк». Окрім того, письмову вимогу банку про усунення порушення виконання зобов`язання він не отримував.
Станом на день вчинення виконавчого напису нотаріусом у провадженні Жовківського районного суду Львівської області перебувала справа за позовом ПАТ «Таскомбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про небезспірність заборгованості.
Через порушення при вчиненні виконавчого напису він був позбавлений можливості оскаржити звіт про оцінку майна, оскільки не отримував такого, проте змушений буде сплатити різницю між сумою заборгованості, вказаної в судовому рішенні, та коштами, отриманими в результаті реалізації земельної ділянки. Також, не отримував і протокол проведення електронних торгів від 15 листопада 2019 року № 445239, які проведені з порушенням строку їх проведення, а вартість предмета іпотеки суттєво занижена, оскільки на повторних торгах така становила 80% початкової вартості, а не 85 %, як передбачено Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.
З урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований у реєстрі за № 1751, на підставі якого звернено стягнення на належну йому земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,0600 га, кадастровий номер 4622710200:01:008:0090, за адресою: АДРЕСА_1 , що оформлені протоколом від 15 листопада 2019 року № 445239;
- визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 26 листопада 2019 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. у ході виконавчого провадження № НОМЕР_1;
- скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 218, видане 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Капуш І. М., та запис про право власності № 35524856 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року стягнуто з  ОСОБА_3  в користь приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. 00 коп.вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив таке в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на день вчинення нотаріусом виконавчого напису у позивача існувала заборгованість в розмірі, який зазначено у виконавчому написі. Зазначає, що сума заборгованості позивача перед банком не є безспірною, про що свідчить звернення АТ «Таскомбанк» у травні 2019 року до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Зауважує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення суду, в суді апеляційної інстанції розглядалася справа № 444/1227/19 за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, наявність якої спростовує висновки суду першої інстанції про безспірність суми заборгованості позивача перед банком. 
Вважає, що для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. надано розрахунок заборгованості, зроблений АТ «Таскомбанк», який не є первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а жодних виписок з особового рахунку для вчинення виконавчого напису банком не надано, відтак не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку. 
В свою чергу, оскільки виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то наявними є всі підстави для задоволення решти позовних вимог, які, як вважає апелянт, є похідними від первинної позовної вимоги. 
З наведених підстав просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
24.03.2022 від АТ «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник банку висловився в заперечення доводів апеляційної скарги, при цьому зазначив, що виходячи з постанови Великої палати Верховного Суду по справі №305/2082/14-ц від 15.01.2020, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з рахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
11.05.2022 від ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Репак В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій сторона відповідача зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19.10.2021 законним. 
17.06.2022 від представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. - адвоката Чайка Ю.Т. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що висновки апелянта про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з наведених у заяві підстав, не узгоджується правовими позиціями Верховного Суду. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року - залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим. Апеляційний суд зазначив, що позивач не спростував належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів на спростування суми заборгованості, зазначеної банком, доказів часткового чи повного погашення заборгованості.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_3 , постанову Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та   ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 47/1700/513, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн зі сплатою 19 % річних та терміном повернення до 15 травня 2023 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором у цей же день (15 травня 2008 року) ОСОБА_3 уклав із ВАТ «ВТБ Банк» іпотечний договір, за яким в іпотеку банку передав земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_1 .
29 березня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк», яке є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк», за договором про відступлення прав вимоги відступив на користь ПАТ «Таскомбанк» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту від 15 травня 2008 року № 47/1700/513 та іпотечним договором, укладеними між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 .
У липні 2019 року ПАТ «Таскомбанк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, укладеному з ОСОБА_3 
02 липня 2019 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. вчинила виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 1751, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно зі всіма його приналежностями, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,06 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 4622710200:01:008:0090, що знаходиться по АДРЕСА_1 на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ-Д-1217, виданого 24 грудня 2001 року Дублянською міською радою на підставі рішення Дублянської міської ради від 13 лютого 1997 року № 3.
У виконавчому написі зазначено, що вказане нерухоме майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 15 травня 2008 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Капуш І. М., за реєстровим номером 834, передане в іпотеку ВАТ «ВТБ «Банк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками було ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги, на яке відступлено на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки № 290317іп-1/3, посвідченого 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Липовенко Л. М. за реєстровим номером 124, ПАТ «Таскомбанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Такскомбанк».
За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Таскомбанк» за період із 29 березня 2017 року до 03 травня 2019 року включно у розмірі: 54 552,80 грн - заборгованість за кредитом; 21 448,98 грн - заборгованість за процентами; 8 043,28 грн - пеня на суму простроченої заборгованості за період із 03 травня 2018 року до 03 травня 2019 року та 6 500.00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 90 545,06 грн.
На виконання зазначеного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.
Згідно із звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0600 га, що належить ОСОБА_3 та знаходиться по АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 130 600,00 грн.
У виконавчому провадженні № НОМЕР_1 приватний виконавець здійснив заходи з реалізації іпотечного майна та 15 листопада 2019 року ДП «СЕТАМ», за заявкою виконавця, провело електронні торги з реалізації предмета іпотеки - земельної ділянки загальною площею 0,06 га, розташованої по АДРЕСА_1 .
Згідно із протоколом № 445239 переможцем торгів став ОСОБА_1 , який придбав земельну ділянку за 91 420,00 грн.
26 листопада 2019 року приватний виконавець Білецький І.М. склав акт про реалізацію предмета іпотеки, а 17 лютого 2020 року приватний нотаріус Капуш І.М. видав свідоцтво про належність ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки загальною площею  0,06 га, кадастровий номер 4622710200:01:008:0090, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на території на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області.
У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник, зокрема щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач, серед іншого, посилався на те, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення йому стягувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу.
Скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 квітня 2023 року зазначив, що розмір заборгованості, який іпотекодержатель запропонував погасити боржнику, відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного в заяві на вчинення виконавчого напису та самому виконавчому написі нотаріуса, тобто вказані суми не узгоджувалися з боржником.
Зокрема, у листі-вимозі від 25 квітня 2019 року, адресованому ОСОБА_3 , банк вимагав дострокова повністю погасити прострочену заборгованість у розмірі 83656,21 грн, в той час як у заяві на вчинення виконавчого напису та у виконавчому написі нотаріуса запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки та погасити заборгованість за кредитним договором у більшому розмірі- 90 545,06 грн.
Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. 
Оскільки вимога від 25 квітня 2019 року отримана ОСОБА_3 01.06.2019, відтак за умовами п. 4.2. іпотечного договору, ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» позивач вправі нараховувати проценти та інші платежі до закінчення тридцяти денного строку від дня отримання вимоги, а саме до 01.07.2019.
В свою чергу, розмір заборгованості розрахований АТ «Таскомбанк» станом на 03.05.2019, відтак розмір стягнення становить 84045,06 грн., з яких: 54552,80 грн. - заборгованість за кредитом, 21448,98 грн. - заборгованість по процентах; 8043,28 грн. - пеня на суму простроченої заборгованості за період з 03.05.2018 по 03.05.2019.
Різниця між розміром заборгованості вказаним у повідомленні від 25.04.2019 - 83656,21 грн. та розміром заборгованості 84045,06 грн., який зазначений у заяві до нотаріуса від 02.07.2019 та власне в оспорюваному виконавчому написі, становить 388,85 грн., що складає донараховані проценти та пеня станом на 03.05.2019.
Крім цього, у виконавчому написі нотаріусом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимогу про стягнення 6500 грн., як плата нотаріуса за вчинення виконавчого напису.
Також, у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року зазначено, що суд не надав оцінки доводам позивача з приводу того, що у розрахунку заборгованості стягувач застосував підвищену відсоткову ставку 21%, всупереч умовам кредитного договору, за умовами якого така ставка передбачена 19%.
Наведене свідчить про те, що, вирішуючи спір в частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд не встановив, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, станом на час вчинення нотаріусом цього напису.
Колегія суддів звертає увагу, що за умовами п. 1.1 кредитного договору № 47/1700/513 від 15.05.2008 проценти за користування кредитом визначені у розмірі 19% річних. 
Разом з тим, відповідно до п. 9.4 вказаного Договору при здійсненні позичальником страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені банком або страхування предмету застави у неакредитованій банком страховій компанії, банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2% річних в порівнянні з діючою відсотковою ставкою за даним кредитним договором. 
Позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь яких інших додаткових документів, крім цього договору.
При цьому, згідно із п. 4.6. кредитного договору позичальник зобов`язується застрахувати в акредитованих банком страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором. Позичальник зобов`язується надати банку копії договору страхування та платіжних документів щодо сплати страхових платежів. З переліком акредитованих страхових компаній та їх тарифами позичальник ознайомлений у момент отримання консультації за умовами кредиту.
Таким чином, у розрахунку заборгованості стягувач застосував підвищену відсоткову ставку 21%, яка відповідає умовам п. 4.6, п. 9.4. договору. 
З врахуванням наведеного, подані нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а протилежні доводи апелянта є безпідставними.
Окрім того, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, ОСОБА_3 просив скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, зокрема й в частині вимог про визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізації предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування запису про право власності. 
В свою чергу, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізації предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування запису про право власності, при цьому апелянт вважає, що з огляду на незаконність вчинення оспорюваного виконавчого напису, вказані позовні вимоги є похідними, а відтак підлягають задоволенню, у зв`язку із наявністю підстав для задоволення первісної вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню .
Колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відтак відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізації предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування запису про право власності з врахуванням доводів апеляційної скарги в цій частині.
Однак, скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2023 року зазначив, що апеляційний суд, на порушення норм процесуального права, по суті рішення суду першої інстанції на предмет правильного застосування норм матеріального і дотримання процесуального права в цій частині не переглянув.
З врахуванням наведеного, колегія суддів звертає увагу, що частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
На момент проведення оспорюваних електронних торгів 15 листопада 2019 року діяв Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18) та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. 
Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №910/856/17 зазначає, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів.
Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином.
З аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.
Згідно із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Поряд з цим, аргументи та доводи позивача, що зводяться до оцінки та аналізу дій приватного виконавця у межах відповідного виконавчого провадження, зокрема неотримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, не є релевантними у даному судовому провадженні, оскільки навіть доведення та констатація незаконності таких є недостатньою для визнання торгів недійсними, з врахуванням того, що ЦПК України, як і ЗУ «Про виконавче провадження» містить окремий порядок оскарження дій виконавця.
Зокрема, порушення, допущені приватним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених нормами матеріального права, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому вказаним Законом (схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 333/1483/20).
Крім цього, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснював відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18.
При цьому, частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Як вже зазначалося, правовідносини з приводу реалізації арештованого майна, регулюються ЗУ «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 831/5, (далі - Порядок, Порядок реалізації арештованого майна).
Відповідно до пункту 3 Розділу III Порядку № 2831/5 організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, яка підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження тощо).
Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 2831/5 взаємодія органів державної виконавчої служби та приватних виконавців з організатором щодо реалізації арештованого майна, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців в Системі. Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур`єрською службою доставки дозволяються виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу особистих кабінетів відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців більше ніж на 24 години, до відновлення їх працездатності.
Відомості про електронні торги, майно, яке виставляється на них, доступні всім особам та розміщені на веб-сайті електронних торгів; електронний ресурс, що є складовою частиною системи електронних торгів, на якому розміщуються організаційно-методичні матеріали, інформаційні повідомлення про електронні торги та результати їх проведення, здійснюється реєстрація учасників, подання заяв на участь в електронних торгах, забезпечується доступ спостерігачів електронних торгів та проводяться електронні торги. Веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та є доступним усім користувачам мережі Інтернет.
Аналіз змісту вищезазначеного Порядку реалізації арештованого майна дає підстави для висновку про те, що на організатора торгів не покладається обов`язок письмово повідомляти боржника у виконавчому провадженні про призначення торгів і подальший перебіг торгів, а також пересвідчуватися в отриманні таких повідомлень боржником.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня
2020 року у справі № 332/3368/17.
Згідно із п. 4 Розділу V Порядку переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція.
Беззаперечним є те, що згідно з Протоколом № 445239 проведення електронних торгів від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано переможцем та встановлено строк до 29 листопада 2019 року для сплати суми коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди за організацію та проведення електронних торгів за цим лотом суми, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - Приватного виконавця Білецького І.М.
26 листопада 2019 року приватний виконавець Білецький І.М. склав акт про реалізацію предмета іпотеки, а 17 лютого 2020 року приватний нотаріус Капуш І.М. видав свідоцтво про належність ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки загальною площею  0,06 га, кадастровий номер 4622710200:01:008:0090, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на території на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області.
Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог нормативних актів, які регулюють проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Подібну правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі №333/1483/20, від 19 липня 2022 року у справі № 335/13647/19.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що електронні торги проведені з порушенням вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 831/5, при цьому позивач ОСОБА_3 не довів наявність порушення власних прав і законних інтересів за результатами прилюдних торгів, які просив визнати недійсними.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. 
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, підстави для вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.
Щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).
11 травня 2022 року разом з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Репак В.В. подав заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з позивача на користь свого довірителя витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн. До заяви додано копії договору про надання правової допомоги № 6 від 10.03.2022, додаткової угоди № 1 від 24.03.2022, оригінал рахунку № 1 від 24.03.2022 на суму 10 000,00 грн., та копію меморіального ордера від 31.03.2022 про оплату 10 000,00 грн.
З урахуванням вищенаведеного, а також беручи до уваги те, що обґрунтованих заперечень, клопотання про зменшення розміру витрат від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило, заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї докази дають підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та інстанції, понесені відповідачем ОСОБА_1 , необхідно стягнути з позивача в розмірі 10 000,00 грн., який, на думку колегії суддів, є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, що підтверджено наданими документами.
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий                                         А.В.Ніткевич
                                           
Судді                                                              С.М.Бойко
                                                                     С.М.Копняк