П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 жовтня  2023 року                                                                                           місто Київ
                                                                                                                                                                    справа № 754/12861/18-ц
                                                                                   провадження№22-ц/824/4726/2023    
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 
позивач - ОСОБА_2 
позивач - ОСОБА_3 
позивач - ОСОБА_4                  
відповідач - Національний банк України
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на  рішення  Печерського  районного суду  м.Києва від  19 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г., 
 
В С Т А Н О В И В :   
 
У вересні 2018 року позивачі звернулись з позовом до Національного банку України, в якого з урахуванням заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, в якій просили суд:
- стягнути з Національного банку України, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень коштів з рахунків Національного банку України на користь ОСОБА_2 збитки у сумі 4 261 832,31 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. та 9650, 00 грн. судових витрат;
- стягнути з Національного банку України, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень коштів з рахунків Національного банку України на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 22 744 325,73 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та 9650, 00грн. судових витрат;
- стягнути з Національного банку України, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень коштів з рахунків Національного банку України на користь ОСОБА_3 та збитки у сумі 1 267 351,43 грн. моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. кожному та 9 650,00 грн. судових витрат;
- стягнути з Національного банку України, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень коштів з рахунків Національного банку України на користь ОСОБА_4 збитки у сумі 4 352 289,34грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та 9650, 00грн. судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що уклали ряд договорів-заяв про банківський строковий вклад (депозит) з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в іноземній валюті, який пізніше був визнаний неплатоспроможним і розпочата процедура ліквідації.
 З введенням тимчасової адміністрації, а потім ліквідації, нарахування та виплата процентів за депозитами не здійснювалися, а гроші по завершенню строку вкладу не  повернуто. 
У ході процедури ліквідації  не було задоволено вимоги позивачів, оскільки вони перебувають у третій та четвертій черзі кредиторських вимог. З огляду на такі обставини, позивачі переконані, що акцептовані кредиторські вимоги не будуть задоволені, оскільки сума зобов`язань банку значно перевищує суму вартості активів, за рахунок яких будуть задовольнятися вимоги кредиторів. Така ситуація, на думку позивачів, склалася внаслідок бездіяльності Національного банку України, який не вжив своєчасних заходів, що призвело до негативних фінансово-економічних наслідків в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та унеможливило повернення банківських вкладів.
З врахуванням зазначеного, позивачі вважають, що саме відповідачем, внаслідок некомпетентних дій та свідомої бездіяльності, завдано шкоди у втраті належного майна та реального доходу позивачів, тобто упущеної вигоди в розумінні ст. 22 ЦК України.
Окрім цього, позивачі вказують, що внаслідок настання для останніх негативних наслідків, завданих відповідачем, їм було задано моральної шкоди, яка виразилась у переживаннях, відновлення майнового становища,пошуку джерел доходів, що є наслідком перебування у постійній нервовій напрузі.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4   подали апеляційну скаргу, в який  просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У апеляційній скарзі ОСОБА_3  вважає, що ліквідація АТ «Банк Фінанси та Кредит» сталась внаслідок некомпетентних дій та свідомої бездіяльності Національного банку України. Зазначає про розміщення відповідачем на веб - сайті недостовірної інформації, яка суперечила дійсним звітам НБУ.
 Вказують, що у випадку дотримання законодавства та надання достовірної інформації щодо дійсного стану банку та вірного відображення фінансової спроможності та платоспроможності, позивачі мали б достатньо інформації та можливості для прийняття рішення щодо відкликання власних коштів з рахунків неплатоспроможного банку. 
Вважають, що відповідачем свідомо здійснювались дії, направлені на обмеження можливості позивачам скористатись правом дострокового розірвання депозитних договорів, ввівши обмеження на зняття грошових коштів.
Також,  до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,в якій просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
            Скаржники обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарг вказували на те, що заявлені позовні вимоги не стосувались вимог та правовідносин до яких застосовуються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому посилання суду на зазначений закон свідчить про поверхневий розгляд поданих сторонами доказів.
            Крім того, вказували на, що шкода, заподіяна позивачам полягає у втраті належного майна (грошових коштів), втрати реального доходу, можливості отримати дохід від розміщення власних коштів в іншій фінансовій установі
У відзиві на апеляційні скарги  представник Національного банку України просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду письмові пояснення на апеляційні скарги позивачів, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача НБУ заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив судове рішення залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ФГВФО, ДКС України, представник позивачів ОСОБА_5 - шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу /а.с.222- 225 том 6/; ОСОБА_4 шляхом направлення судового повідомлення через засоби поштового зв`язку. Конверт відправлений на адресу позивача повернувся до суду з довідкою поштового відділення із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою" /а.с.227-228, том 6/; АТ «Банк Фінанси та Кредит» шляхом направлення судового повідомлення через засоби поштового зв`язку, яке отримано ним 25 серпня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.226, том 6/,  а тому відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою адресату.    
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2015 року укладено сім депозитних договорів про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», а саме.
- договір № 328823/138938/07-15, за умовами якого вкладником внесено на - депоозитний рахунок №2630200840001/2630.8.046659.017 грошові кошти в сумі 335 000,00 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29.10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір № 328823/138948/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депоозитний рахунок №2630200840001/2630.7.046659.018 грошові кошти в сумі 115 000,00 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29.10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір №328823/138958/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депоозитний рахунок №2630200840001/2630.6.046659.019 грошові кошти в сумі 95 044,50 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір №328823/138959/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депоозитний рахунок №2630200840001/2630.6.046659.020 грошові кошти в сумі 3 011,50 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір №328823/138960/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депозитний рахунок №2630200840001/2630.5.046659.021 грошові кошти в сумі 3 500,00 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір №328823/138968/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депозитний рахунок №2630200840001/2630.8.046659.022 грошові кошти в сумі 2 015.79 долари США на строк з31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір № 328823/138978/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депоозитний рахунок №2630200840001/2630.3.046659.023 грошові кошти в сумі 2 016,00 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
- договір № 328823/138979/07-15, за умовами якого вкладником внесено на депоозитний рахунок №2630200840001/2630.2.046659.024 грошові кошти в сумі 2 015,79 долари США на строк з 31.07.2015 року по 29. 10.2015 року з процентною ставкою згідно умов договору;
Крім того, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» укладено договори банківського вкладу:
- договір-заява від 20.05.20.14 року № 328823/35913/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в валюті, за умовами якого вкладником внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1 000 000,00 Євро на строк з 20.05.2014 року по 20.11.2014 року з процентною ставкою 12,5% річних:
- договір-заява від 07.11.2014 року № 328823/90295/7-14 про банківський строковий зклад (депозит) «Стандарт» в валюті, за умовами якого вкладником внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США на строк з 07.11.2014 року по 07.06.2015 року з процентною ставкою 14 % річних.
Також, між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» укладено договори банківського вкладу:
- договір-заява від 03.07.2015 року № 300937/18667/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в валюті, за умовами якого внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 90 000, 00 долари   США на строк з 03.07.2015 року по 03.10.2015 року з процентною ставкою 8 % річних;
Між, ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договори банківського вкладу:
- договір-заява від 11.09.2014 року № 326933/53355/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в валюті, за умовами якого внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 100 000, 00 долари США на строк з 11.09.2014 року по 16.09.2015 року з процентною ставкою 14 % річних, вподальшому зменшених додатковою угодою до 9%;
- договір-заява від 03.07.2015 року № 300937/18665/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в валюті, за умовами якого внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 200 000, 00 долари США на строк з 03.07.2015 року по 03.10.2015 року з процентною ставкою 8 % річних.
17 вересня 2015  р., на підставі постанови Правління Національного банку України за № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18.09.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську Олену Степанівну, а також делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора, передбачені ст. ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-V).
Постановою Правління Національного банку України від 1 /.12.2015 № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р., призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені ст.ст. 37. 38. 47-51 Закону № 4452-У.
Після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних зсіб", порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 07.04.2016 року прийнято рішення № 488 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого грошові вимоги позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» акцептовані у загальній сумі 12 057 951,95 грн. та будуть задовольнятися у 4 чергу, позивача ОСОБА_1 , акцептовані у загальній сумі 35 386 676,60 грн., та будуть задовольнятися в 4 чергу, позивача ОСОБА_3 , акцептовані у загальній сумі 1 941 666,52 грн. та будуть задовольнятися в 4 чергу. Та позивача ОСОБА_4 акцептовані у загальній сумі 6 989 700,22 грн. та будуть задовольнятися в 4 чергу.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації  відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вимоги позивачів включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси і Кредит», тобто вони є кредиторами банку.
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення права власності позивачів на грошові кошти.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами у справі не виникли деліктні  правовідносини, а тому позов не підлягає  задоволенню за безпідставністю вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів нервового стресу, переживань, порушення сну, лабораторного лікування, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між такими  рішеннями  Національного банку України та моральними стражданнями позивачів..
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.
Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
У частині четвертій статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.
Урахувавши, що правовідносини, які виникли між позивачами та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок діяльності Національного банку України вони позбавлена можливості повернути кошти з депозитних вкладів, що завдало їм шкоди, тому суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Указане узгоджується з позицією викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 757/75447/17-ц.
Крім того, необхідно зазначити, що позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами протиправної поведінки з боку Національного банку України, оскільки винесені ним постанови про віднесення Банку до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії, відповідають положенням закону, є чинними та скасовані не були (Дана позиція є аналогічною у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 757/63349/19-ц.)
Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2020 року у справі № 757/29145/18-ц  (провадження № 61-3077св19) вказував, що віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком і клієнтом. Вказане свідчить про те, що позивачі, як сторона за договорами, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України від 03 червня 2016 року № 913 не втратили права на отримання сум банківських вкладів, повернення яких підлягає у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Доводи скаржників про те, що відповідачем розміщено на веб - сайті недостовірну інформацію, яка суперечила дійсним звітам НБУ та у випадку дотримання останнім законодавства та надання достовірної інформації щодо дійсного стану банку і вірного відображення фінансової спроможності та платоспроможності, позивачі мали б достатньо інформації та можливості для прийняття рішення щодо відкликання власних коштів з рахунків неплатоспроможного банку апеляційний суд не приймає. Вказані обставини не є підтвердженими та не можуть свідчити про наявність причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями відповідача.
В постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі № 826/7697/16,  відсутні висновки стосовного того, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ було порушено права саме позивачів на отримання коштів за договорами банківських вкладів, або що саме дії НБУ призвели до неплатоспроможності AT «Банк «Фінанси та Кредит», а тому посилання скаржників на вказано постанову судом не приймається.
Посилання апеляційних скарг, на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доводам позивачів не  заслуговують на увагу, зважаючи на таке. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
  Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Печерського  районного суду  м.Києва від  19 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                  Л.Д. Поливач
 
                                                                                            А.М. Стрижеус