ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 332/3552/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2023 року (суддя Ретинська Ю.І.) у справі №332/3552/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,–
                                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною  та скасувати постанову серії БАБ № 625099 від 08.05.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.
В обґрунтування заявлених вимог позивач фактично посилався на необґрунтованість та неправомірність оскарженого рішення, оскільки винесене відповідачем за відсутності події та складу правопорушення, без наявності належних доказів вчинення такого. 
Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені у спірній постанові, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.  Доводи заявника апеляційної скарги фактично зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення поліцейський діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт порушення позивачем ПДР, обґрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. 
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке..
Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою БАБ № 625099 від 08.05.2023 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке 
передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що останній керував транспортним засобом ВАЗ, переобладнаним без погодження з територіальним СЦМВС, а саме: встановлено газобалонне обладнання, чим порушив п. 31.3.а ПДР України.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке. 
Відповідно до п. 31.3 а) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.
Згідно із п.32.2 б) ПДР України з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються також інші питання, передбачені законодавчими актами.
Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про дорожній рух» не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.
Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п.1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ №607 від 21.07.2010, цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).
Відповідно до п.4 Порядку (в редакції на час виникнення спірних відносин) до  переобладнання транспортного засобу власник або його 
представник  подає  транспортний засіб за місцем реєстрації такого 
засобу для проведення огляду територіальним  органом з надання 
сервісних  послуг  МВС,  за результатами якого отримує відповідний 
акт,  складений за формою, установленою МВС. 
Згідно із п.5-7 Порядку (в тій же редакції) для здійснення переобладнання транспортного засобу особа подає відповідну заяву до спеціально уповноваженої організації, якою така заява розглядається на предмет її погодження.
Пунктом 8 Порядку (в тій же редакції) передбачено, що до спеціально уповноважених організацій належать: державне підприємство «ДержавтотрансНДІпроект», головний сервісний центр МВС.
З огляду на положення вказаних норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача про те, що використання переобладнаного транспортного засобу, без погодження із спеціально уповноваженою організацією, є порушенням вимог ПДР України.
Положеннями ч. 1  ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Отже, керування таким транспортним засобом, створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.
Так, за приписами  ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів скоєння позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.
У свою чергу, позивач заперечував таке правопорушення, що фактично і стало підставою заявленого позову.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то відсутні підстави стверджувати про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Посилання скаржника на те, що обов`язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2023 року у справі №332/3552/23– без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.     
Повний текст постанови складено 23.11.2023 
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк