УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/602/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко  Р.О. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б., 
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №935/602/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у м.Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 . Просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття.
Свій позов обґрунтувала тим, що у період із липня 2016 року по липень 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народила ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_4 . Оскільки стосунки між сторонами погіршувалися, це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 липня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Син ОСОБА_4 проживає разом із нею, що підтверджується актом обстеження по факту проживання особи на території Коростишівської об`єднаної територіальної громади від 15 лютого 2023 року №266. Відповідач наразі проживає окремо та участі в утриманні малолітньої дитини не приймає, не цікавиться матеріальним станом ОСОБА_4 , тобто добровільно матеріальної допомоги не надає. Спосіб та розмір аліментів пояснюється і тим, що спільна дитина часто хворіє, що підтверджується довідкою КНП «ЦПМСД» Коростишівської міської ради від 22 лютого 2023 року №47/23.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року позов задоволений частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 833 грн, що підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 27 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У задоволенні решти позову відмовлено. Допущено негайне виконання в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць та вирішено питання судового збору. 

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що за умови відсутності у матеріалах справи доказів наявності у відповідача можливості матеріально утримувати дитину, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість часткового задоволення позову. Так, у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 володіє на праві власності земельною ділянкою площею два га для ведення особистого селянського господарства, а також квартирою АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та одержує достатні доходи для утримання дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки, яка повернулася із проставлення поштової відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.49-50). За приписами пункту 4 частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони у період із 16 липня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Коростишівського районного суду від 16 липня 2021 року в справі №935/1069/21 (а.с.7).

За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна дитина – ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до акта обстеження по факту проживання на території Коростишівської об`єднаної територіальної громади від 15 лютого 2023 року №266 малолітній син проживає разом із матір`ю, тобто позивачем (а.с.8).
,
Згідно з довідкою КНП «ЦПМСД» Коростишівської районної ради від 22 лютого 2023 року №4723 син ОСОБА_4 часто хворіє (а.с.9).

До матеріалів апеляційної скарги позивачем долучена копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 червня 2023 року із якої вбачається, що ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку з кадастровим номером 18225809000:04:000:0033 площею два га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а також однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.26).

Окрім того, ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучено також копію відповіді на запит із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 із 01 липня 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець із правом здійснення наступних видів господарської діяльності: різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (основний), а також неспеціалізованої оптової торгівлі (а.с.27).

У судовому засіданні позивачем надано суду копію паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 23 жовтня 2023 року, із якої вбачається, що остання змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Частиною третьою ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписами частини другої статті 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб 

Колегія суддів вважає можливим долучити до матеріалів справи копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 червня 2023 року та копію відповіді на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, які додані до апеляційної скарги, оскільки через об`єктивні обставини такі докази не могли бути надані суду раніше, що вказує на винятковість випадку. Крім того, суд, відповідно до процесуального закону, самостійно має можливість збирати докази в межах даного провадження з огляду на те, що предметом його розгляду слугує захист прав малолітньої дитини на її утримання батьком.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписи ст.141 СК України передбачають, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень ст.ст.183,184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини сторін у розмірі 2 833 грн є помилковим, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач є матеріально забезпеченим, зокрема, має у власності земельну ділянку площею 2 га та однокімнатну квартиру площею 34,60 кв.м, тобто нерухоме майно. 

За приписами ст.376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Із огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши щомісячний розмір аліментів із 2 833 грн до 6 000 грн, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України, а у решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року змінити, збільшивши щомісячний розмір аліментів із 2 833 грн до 6 000 грн.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 18 грудня 2023 року.