ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2023 року 
м. Київ
справа № 380/9055/22
адміністративне провадження № К/990/22731/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Алексеєнка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 (колегія суддів у складі: Сеника Р. П., Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби, в якому, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Держмитслужби «Про звільнення ОСОБА_1 » віл 27.01.2022 № 94-о;
- визнати протиправним та скасувати наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України»;
- поновити позивача на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби або на іншій рівнозначній посаді в Львівській митниці;
- стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24.05.2022 при виході на роботу після тривалого перебування у періоді тимчасової непрацездатності, йому було вручено спірні накази, проте жодного документу, зазначеного в наказі Держмитслужби від 27.01.2022 № 94-о, як підстави для його винесення він не отримував та про існування таких дізнався лише 24.05.2022. Отримані спірні накази вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Зазначає, що спірний наказ про звільнення позивача з посади містить лише посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895, пункт 4 частини першої статті 83, пункт 1 частини першої, абзацу третього частини третьої, частини четвертої та п`ятої статті 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) без зазначення конкретної причини та підстави звільнення з посиланням на всі наявні три правові підстави, передбачені Законом № 889-VIII (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу). Вважає, що посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII без зазначення конкретної підстави для звільнення лише з посиланням на норму Закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.
Також зазначає, що посилання в наказі про звільнення позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895, як підстави звільнення з посади, є безпідставним. Адже сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення. Утім, із спірного наказу про звільнення з посади вбачається, що його звільненню не передувала будь-яка оцінка роботи на посаді державного службовця, не інкриміновано жодних незаконних дій, прорахунків у роботі чи незадовільної поведінки, яка була б несумісна зі статусом державного службовця. За наведеного вважає, що відповідачами було грубо порушено вимоги чинного законодавства, приймаючи спірні накази.
03.06.2022 адвокатом Алексеєнком А. А. направлено до Держмитслужби адвокатський запит з проханням надати копії всіх документів, які були підставою для винесення спірних наказів. Проте таких документів станом на момент подання позову не надано, а лише листом Департаменту по роботі з персоналом від 09.06.2022 № 12/12-02/819/266 повідомлено, що у зв`язку з тим, що запит потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду запиту продовжено відповідно до абзацу 2 частини другої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
01.07.2022 на електронну пошту представника позивача - адвоката Алексеєнка А. А. надійшов лист Держмитслужби від 01.07.2022 № 12/12/8.19/332, в якому частково містилася запитувана інформація, а також частково надано копії документів. 06.07.2022 на електронну адресу представника позивача - адвоката Алексеєнка А. А. надійшов лист Держмитслужби від 06.07.2022 № 12/12-02/10/347, в додатках до якого на 244 аркушах також були надані копії запитуваних документів.
У зв`язку із отриманими документами подано заяву про зміну (доповнення) підстав адміністративного позову. Позивач звертає увагу, що в отриманому на адвокатський запит попередженні про можливе звільнення у зв`язку з реорганізацією позивачу нібито була запропонована рівнозначна посада першого заступника начальника Луганської митниці. Притім, позивач наголошує, що зазначене попередження ним не отримувалося ні за фактичною адресою проживання, ні за адресою реєстрації, ні на мобільний телефон, які вказані були ним в його особовій карті державного службовця. Щодо електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_1 », то наголошує, що така в особовій карті державного службовця ним не зазначалася. Крім цього, зазначена електронна адреса ним не використовується вже більше року, пароль для доступу до неї втрачений. Вважає, що протокол доведення інформації складено з порушенням статті 9-1 Закону № 889-VIII, відтак він не підтверджує факту доведення до позивача інформації щодо попередження про можливе звільнення та щодо пропозиції вакантних посад.
Також звертає увагу, що на момент звільнення у Львівській митниці були вакантними 42 посади категорії «Б» та були вакантними три рівнозначні посади - першого заступника начальника митниці, заступника начальника митниці, заступника начальника-начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил. Незважаючи на наявність зазначених посад, відповідачем пропонується лише одна посада в Луганській митниці Держмитслужби, яка на сьогоднішній день не функціонує у зв`язку із збройною агресією російської федерації.
Наголошує, що має тривалий безперервний стаж роботи в митних органах, до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, успішно пройшов тестування на знання законодавства та на доброчесність. Водночас виховує 4 неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним, двом з яких один та три роки, що в силу закону унеможливлює його переведення в іншу місцевість. За наведених обставин вважає, що позов підлягає до задоволення.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
ОСОБА_1 проходив публічну службу в митних органах з січня 2020 року на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано Галицьку митницю Державної митної служби шляхом її приєднання до Державної митної служби.
Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби як відокремлених підрозділів» утворено Львівську митницю як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України.
Згідно з наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи», митниці як відокремлені підрозділи Державної митної служби України розпочали з 00 год 00 хв 01.07.2021 здійснення покладених на них функцій і повноважень.
Отже, повноваження Галицької митниці Держмитслужби перейшли до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України 01.07.2021.
Відповідно до пункту 1 Положення про Львівську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 № 489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби», Львівська митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ. Зоною Діяльності митниці є Територія Львівської області. Україна.
Таким чином, Галицька митниця Держмитслужби з 01.07.2021 не здійснює свої повноваження та функції. На даний час, Галицька митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення.
В ході розгляду справи судом також встановлено, що на момент початку здійснення діяльності Львівською митницею в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.
Згідно з штатним розписом Львівської митниці на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 17.12.2020, штатна кількість працівників становила 988 осіб, з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5 072 520 грн.
Штатний розпис Львівської митниці на 2021 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 03.12.2021 становив 988 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 10  290 405 грн.
Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2021 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 05.04.2022, штатна кількість працівників становила 1150 осіб, з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5 951 970 грн.
Отже, як встановлено судом наведений порівняльний аналіз штатних розписів Галицької митниці Держмитслужби та Львівської митниці свідчить про проведення реорганізації митного органу, в якому проходив державну службу позивач, при цьому із скороченням чисельності та штату.
Також судами встановлено, що попередженням про можливе наступне звільнення у зв`язку із реорганізацією Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України від 13.12.2021, на виконання Указу Президента України від 08.11.2019 № 837 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави», розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 569-р, постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів державної митної служби», якою територіальні органи Державної митної служби (за переліком згідно додатку до постанови) реорганізовано шляхом приєднання до Державної митної служби, згідно з наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 № 460, яким утворено територіальні органи Державної митної служби України як відокремлені підрозділи Держмитслужби, наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи», попереджають ОСОБА_1 , першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, зміною структури та штатного розпису митного органу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
У разі припинення державної служби та звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII буде виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону № 889-VIII.
У зв`язку з реорганізацією митниць Держмитслужби та затвердженням структур і штатних розписів митниць, як відокремлених підрозділів Держмитслужби на 2021 рік, функціонуванням Держмитслужби за моделлю єдиної юридичної особи, на підставі частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, вимог наказу Держмитслужби від 05.04.2021 № 227 «Про деякі питання організації роботи з персоналом», з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей, пропонується рівнозначна посада першого заступника начальника Луганської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби, з укладанням контракту про проходження державної служби та встановленням випробування на зазначеній посаді строком шість місяців з визначенням відповідних завдань.
Наказом Державної митної служби України від 27.01.2022 № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби», пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої, частини четвертої та п`ятої статті 87 Закону №  889-VIII, наказано: 
1. припинити державну службу та звільнити ОСОБА_1 , першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, із займаної посади, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку з реорганізацією.
2. Галицькій митниці Держмитслужби забезпечити проведення розрахунку з ОСОБА_2 згідно з діючим законодавством.
Підстава: попередження про можливе наступне звільнення ОСОБА_1 від 13.12.2021, Протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 16.12.2021, листи Державної митної служби України від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11114, від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11116, від 16.12.2021 № 12-1/12-02/10/592, лист-погодження Міністерства фінансів України від 26.01.2022 № 17030-19-61/2349, лист Галицької митниці Держмитслужби від 27.01.2022 № 7.4-12/4/24.
Наказом Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України» оголошено наказ Державної митної служби України від 27.01.2022 № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 » про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби із займаної посади, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку з реорганізацією, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої, частини четвертої та п`ятої статті 87 Закону № 889-VIII наказано:
1. Вважати 24.05.2022 останнім робочим днем ОСОБА_1 за посадою першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби.
2. Комісії з реорганізації Галицької митниці Держмитслужби (Модна О. М.) провести повний розрахунок з ОСОБА_2 згідно з діючим законодавством України з урахуванням відпрацьованого часу, відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» та статті 116 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до вимог частини четвертої статті 87 Закону № 889-VIII.
Невикористана частина щорічної основної відпустки за період роботи в Державній митній службі України з 03.01.2020 по 02.01.2021 становить 12 календарних днів.
Невикористані частини щорічної основної відпустки за період роботи з 10.01.2020 по 09.01.2021, з 10.01.2021 по 09.01.2022 та з 10.01.2022 по 24.05.2022 становлять 29, 30 та 11 календарних днів відповідно.
Невикористані частини щорічної додаткової відпустки за період роботи з 06.01.2021 по 05.01.2022 та з 06.01.2022 по 05.01.2023 становлять 13 та 14 календарних днів відповідно.
3. Комісії з реорганізації Галицької митниці Держмитслужби під особисту відповідальність забезпечити прийом-передачу матеріальних цінностей, закріплених за ОСОБА_2 та ознайомити його з цим наказом під підпис.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не згідний із його звільненням, вважає оскаржувані накази про звільнення та оголошення наказу про звільнення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а він поновленню на роботі на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 27.01.2022 № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, з 25.05.2022. Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 253  665,84 грн без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24  247,47 грн без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що попередження про наступне звільнення скеровувалось позивачу листами Держмитслужби від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11114, від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/ НОМЕР_1 та листом Департаменту по роботі з персоналом від 16.12.2021 № 12-1/12-02/10/592, за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 ; за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , які зазначені позивачем в особовій картці, а саме: в пунктах 5 та 6, та на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка була зазначена позивачем у його заяві про участь в конкурсі на заняття посади начальника Львівської митниці від 28.04.2021.
Як доказ дотримання процедури вручення позивачу попередження про звільнення та відповідно пропонування вакантної посади листами Держмитслужби від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11114 та від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11116 відповідачем надано Список № 827 групованих поштових відправлень та фіскальний чек, а також на стадії підготовчого судового засідання відповідачем надано лист ДМС України від 08.12.2022 № 08/08-02/7/296 на обґрунтування того, що рекомендовані листи, зазначені у Списку № 827 були відправлені адресатам згідно із фіскальним чеком від 14.12.2021 на суму 393,90 грн, в якому зазначений Список № 17962. Утім ні із Списку № 827, ні із фіскального чеку від 14.12.2021 на суму 393,90 грн не можливо встановити, що саме скеровував відповідач позивачу зазначеними листами. Крім того, матеріали справи не містять інформації про отримання зазначених листів позивачем.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що протокол доведення інформації та документів до відома державного службовця від 16.12.2021 складено з порушенням вимог частини четвертої статті 9-1 Закону № 889-VIII, адже на день складення такого протоколу не минув п`ятиденний строк з моменту складення (відправлення) листів від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11114 та від 13.12.2021 №  08-1/12-02/10/11116, відтак такий не підтверджує факту доведення до позивача інформації щодо попередження про можливе звільнення та щодо пропозиції вакантних посад.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що перед тим, як видати спірний наказ про звільнення, позивача не було попереджено про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, як цього вимагає законодавець у абзаці першому частини третьої статті 87 Закону №  889-VIII, відповідно і не було дотримано вимог абзацу другого частини третьої статті 87 Закону №  889-VIII, що одночасно з попередженням про звільнення суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким - в контексті цієї справи - є спірний наказ про звільнення. Наслідком цього порушення є те, що спірний наказ, позаяк виданий усупереч вимог, передбачених абзацом третім частини третьої статті 87 Закону № 889-VIІІ, не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а значить підлягає скасуванню як протиправний. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача підлягає задоволенню і похідна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України».
При цьому суд зазначив, що посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 частини першої статті  87 Закону № 889-VIII без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене відповідачем право позивача на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, з 25.05.2022, тобто з наступного дня після дня його звільнення. Поновлюючи позивача на посаді, суд також задовольнив вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що попередження про наступне звільнення скеровувалось позивачу всіма можливими та відомими відповідачу способами, а саме: поштовим - 14.12.2021, та на електронну адресу - 16.12.2021. Факт доведення інформації зафіксовано протоколом доведення інформації або документів до відома державного службовця від 16.12.2021, з урахуванням вимог Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1042 (далі - Порядок № 1042).
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач був повідомлений про наступне вивільнення та запропонованою рівнозначною посадою 19.12.2021, тобто більше ніж за 30 календарних днів до звільнення. Разом з тим, з 19.12.2021 до 27.01.2022 позивачем не надано згоду на переведення/відмову від переведення, будь-яких інших заяв щодо неможливості переведення чи з питань призначення на інші посади до Державної митної служби України та Львівської митниці не звертався.  Враховуючи заборону на переведення держслужбовця на іншу посаду без його згоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ненадання держслужбовцем, якого попереджено про наступне вивільнення, згоди на переведення на іншу посаду упродовж визначеного строку, може вважатись відмовою від запропонованої посади. Окрім того, проаналізувавши наказ Держмитслужби від 27.01.2022 року № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 », апеляційний суд звернув увагу на те, що оскаржуваний наказ виданий відповідно до вимог Типової інструкції з діловодства, яка і встановлює вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі та чітко визначає підстави такого звільнення. Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що виносячи оскаржувані накази, відповідачі діяли правомірно та в межах своїх повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 змінити, доповнивши мотивувальну частину висновком щодо застосування до спірних правовідносин частини першої та пункту 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII без дотримання принципу правової визначеності та без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладений у постанові від 24.04.2019 у справі № 815/1554/17. Так, скаржник зазначає, що спірний наказ про звільнення його з посади прийнятий без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, які, на його думку, по своїй юридичній природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статті 9-1 Закону № 889-VIII при визначенні порядку повідомлення державного службовця (чи необхідним є подання опису вкладення у поштове відправлення, яке б підтверджувало зміст документів, що містяться у такому; чи може протокол доведення Інформації та документів до відома державного службовця засобами телекомунікаційного зв`язку доводити направлення такого повідомлення поштою; чи протокол доведення інформації та документів до відома державного службовця засобами телекомунікаційного зв`язку повинен складатись до моменту збігу встановленого законом п`ятиденного строку; чи може бути направлене повідомлення на електронну адресу, яка не повідомлялась особою при вступі на державну службу і відсутня в особовій картці); частини третьої статті 41 Закону № 889-VIII щодо неможливості переведення позивача в іншу місцевість; частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, оскільки невраховано, що на момент припинення відносин державної служби з позивачем орган, в якому останньому була запропонована посада фактично не виконував функцій держави, як Держмитслужбою при звільненні не дотримано вимог вказаної норми; частини сьомої статті 41 Закону № 889-VIII в частині неврахування обставин, які підтверджують спрямованість дій відповідача на звільнення позивача з державної служби за будь-яких умов; частини першої та пункту 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» щодо непогодження Держмитслужбою з Міністерством фінансів України переведення позивача на  посаду першого заступника начальника Луганської митниці Держмитслужби, як відокремленого підрозділу Держмитслужби.
Також скаржник вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про повідомлення ОСОБА_1 щодо наступного звільнення з посади у зв`язку з реорганізацією та пропозиції вакантної рівнозначної посади не відповідає вимогам законодавства, зокрема частині четвертій статті 9-1 Закону № 889-VIII та пункту 2 Порядку № 1042. Окрім того, указаний висновок суду, на думку позивача,  не відповідає фактичним обставинами справи, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи, що в свою чергу є порушення вимог статей 75, 76 КАС України.
Так, скаржник зазначає про те, що на дату складання протоколу про доведення інформації до державного службовця не минув встановлений законом п`ятиденний строк з дати створення відповідних листів-повідомлень, тому на його думку, інформація, що міститься в листах не може вважатись доведеною. Отже, скаржник вважає, що протокол доведення інформації складено з порушенням статті 9 Закону № 889-VIII, а відтак він не підтверджує факту доведення до позивача інформації щодо попередження про можливе звільнення та щодо пропозиції вакантних посад.
Також звертає увагу, що на момент звільнення у Львівській митниці були вакантними 42 посади категорії «Б» та були вакантними три рівнозначні посади - першого заступника начальника митниці, заступника начальника митниці, заступника начальника-начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил. Незважаючи на наявність зазначених посад, відповідачем пропонується лише одна посада в Луганській митниці Держмитслужби, яка на сьогоднішній день не функціонує у зв`язку із збройною агресією російської федерації.
Наголошує про переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. При цьому зазначає, що при припиненні державної служби позивача жодним чином не були враховані його особисті характеристики, а саме: позивач має тривалий безперервний стаж роботи в митних органах; до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення; успішно пройшов тестування на знання законодавства та на доброчесність. Водночас виховує 4 неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним, двом з яких один та три роки, що в силу закону унеможливлює його переведення в іншу місцевість.
Крім того, скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи не дотримано вимог статті 301 КАС України, а саме: судом апеляційної інстанції не було надіслано на адресу позивача та його представника копію апеляційної скарги Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023. Вказане порушення, на його думку, призвело до неможливості позивача та представника ознайомитись із доводами такої апеляційної скарги та скористатись свої правом на подання відзиву. На електронну адресу представника позивача була скерована лише апеляційна скарга Держмитслужби. Вважає, що вказане порушення норм процесуального права є істотним та впливає на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції. 
Позиція інших учасників справи
Державна митна служба України та Галицька митниця Держмитслужби у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Рух касаційної скарги
27.06.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Алексеєнка А. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи № 380/9055/22.
Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Алексеєнка  А.  А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023.
Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.  Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до статті 9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Пункт 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Частиною п`ятою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 1042 цей Порядок визначає процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону № 889-VIII.
Пунктом 2 Порядку № 1042 передбачено, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Предметом спору у даній справі є припинення державної служби та звільнення позивача з посади першого заступника начальника Галицької Держмитслужби, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у зв`язку із реорганізацією державного органу).
Надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що позивач був звільнений у період реорганізації Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України на виконання Указу Президента України від 08.11.2019 № 837 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави», розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 569-р, постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів державної митної служби», якою територіальні органи Державної митної служби (за переліком згідно додатку до постанови) реорганізовано шляхом приєднання до Державної митної служби, згідно з наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 № 460, яким утворено територіальні органи Державної митної служби України як відокремлені підрозділи Держмитслужби, наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи».
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що в попередженні про можливе наступне звільнення у зв`язку із реорганізацією Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України від 13.12.2021, зазначено попередити ОСОБА_1 , першого заступника начальника Галицької Держмитслужби про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, зміною структури та штатного розпису митного органу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
Також в попередженні зазначено, що з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей, пропонується позивачу рівнозначна посада першого заступника начальника Луганської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби, з укладанням контракту про проходження державної служби та встановленням випробування на зазначеній посаді строком шість місяців з визначенням відповідних завдань.
Щодо питання застосування статті 9-1 Закону № 889-VIII та пункту 2 Порядку № 1042 в частині доведення до відома позивача (державного службовця) попередження про можливе наступне звільнення з посади першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби у зв`язку із реорганізацією Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України від 13.12.2021, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з частиною другою статті 9-1 Закону № 889-VIII інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Частиною третьою статті 9-1 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.
Відповідно до частини четвертої статті 9-1 Закону № 889-VIII інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Пунктом 2 Порядку № 1042 передбачено, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.
Колегія суддів ураховує, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховного Суду, який сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування означених норм права.
Так, у постанові від 15.07.2021 у справі № 140/6353/20 Верховний Суд, з посиланням на положення статті 9-1 Закону № 889-VIII та встановлену судами дату відправлення відповідачем позивачу повідомлення про наступне вивільнення, визнав повідомлення доведеним до відома позивача.
Здійснивши аналіз положень статті 9-1 Закону № 889-VIII, Верховний Суд у постанові від 09.08.2022 у справі № 380/876/21 дійшов висновку про альтернативність вибору керівником державної служби способів доведення інформації або документів до відома державного службовця: особисто, поштою, електронною поштою, використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку. При чому, вибір одного із зазначених способів доведення інформації не тягне за собою обов`язку одночасного використання іншого. Крім того, у вказаній постанові суд звернув увагу, що законодавцем у вищенаведеній нормі Закону № 889-VIII не визначено імперативних вимог щодо вибору конкретного виду відправлення документів державного службовця засобами поштового зв`язку (простого, рекомендованого, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю), який, в розумінні Закону № 889-VIII, вважатиметься належним повідомленням.
Указана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 22.12.2022 у справі №  160/8601/20, від 16.03.2023 у справі № 520/10516/2020.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що листами Держмитслужби від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/11114, від 13.12.2021 № 08-1/12-02/10/ НОМЕР_1 та листом Департаменту по роботі з персоналом від 16.12.2021 № 12-1/12-02/10/592 ОСОБА_1 надіслано Попередження про можливе наступне звільнення, яким запропоновано рівнозначну вакантну посаду першого заступника начальника Луганської митниці з укладанням контракту про проходження державної служби та встановленням випробування на зазначеній посаді з визначенням відповідних завдань.
Попередження про наступне звільнення скеровувалось позивачу за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 ; та адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , які зазначені позивачем в особовій картці.
При цьому до матеріалів справи відповідачем долучено Список № 827 групованих поштових відправлень та фіскальний чек, а також надано лист Державної митної служби України від 08.12.2022 № 08/08-02/7/296, відповідно до якого рекомендовані листи, зазначені у Списку № 827 були відправлені адресатам згідно із фіскальним чеком від 14.12.2021 на суму 393,90 грн, в якому зазначений Список № 17962.
Також попередження про наступне звільнення скеровувалося позивачу на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка була зазначена позивачем у його заяві про участь в конкурсі на заняття посади начальника Львівської митниці від 28.04.2021.
Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, що попередження про наступне звільнення скеровувалось позивачу всіма можливими та відомими відповідачу способами, а саме: поштовим -14.12.2021; на електронну адресу - 16.12.2021.
Крім того, Верховний Суд оцінюючи доводи касаційної скарги зазначає, що ані стаття 9-1, ані стаття 87 Закону № 889-VIІI не містить вимог щодо направлення документів державному службовцю, у тому числі й попередження про наступне звільнення, спеціальними видами листів, зокрема, цінним з описом вкладення. Положенням частини четвертої статті 9-1 Закону № 889-VII, визначено, що інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Отже, з огляду на приписи статті 9-1 Закону № 889-VIII та встановлену судом апеляційної інстанції дату відправлення відповідачем позивачу повідомлення про наступне вивільнення, вказане повідомлення є доведеним до відома ОСОБА_1 - 19.12.2021.
Доводи скаржника про те, що повідомлення про майбутнє звільнення з державної служби та пропозиція вакантної посади було направлено на електронну адресу, яка не повідомлялась ним при вступі на державну службу і відсутня в особовій картці, Верховний Суд відхиляє, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, попередження про можливе наступне звільнення позивача від 13.12.2021 скеровувалось 14.12.2021 на поштові адреси позивача, зазначені в особовій картці державного службовця, що свідчить про дотримання відповідачем вимог статті 9-1 Закону № 889-VIІI. У той же час, скерування попередження про можливе наступне звільнення на адресу електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у даному випадку, не було обов`язковим, оскільки така інформація вже була скерована засобами поштового зв`язку.
Щодо доводів скаржника про те, що протокол доведення інформації складено з порушенням статті 9-1 Закону № 889-VIII, оскільки на дату складання протоколу про доведення інформації до державного службовця не минув встановлений законом п`ятиденний строк, з дати створення відповідних листів- повідомлень, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 889-VIІI  доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що фіксація факту доведення інформації або документів протоколом є обов`язковою лише у разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
Тобто, зазначена вимога щодо фіксації доведення інформації не поширюється на випадки, коли така доводиться у спосіб шляхом її вручення або надсилання поштою.
У той же час, положення частини четвертої статті 9-1 Закону № 889-VIІI визначає дату, з якої вважається, що інформація або документи доведені до відома державного службовця та не передбачає необхідності фіксації після спливу п`ятиденного строку.
Відтак, враховуючи правові позиції, сформовані Верховним Судом у вищезазначених постановах, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач 19.12.2021 був повідомлений про наступне вивільнення та запропонованою рівнозначною посадою, тобто більше ніж за 30 календарних днів до звільнення, відповідно до частини четвертої статті 9-1 Закону № 889-VIII.
Посилання позивача на неврахування судом апеляційної інстанції при вирішенні цих правовідносин висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 24.04.2019 у справі № 815/1554/17 є помилковим, оскільки спірні правовідносини у цій справі не урегульовані нормами Закону № 889-VIII.
Водночас Верховний Суд звертає у вагу на те, що аналіз частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII свідчить, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, зокрема з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється лише коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади або у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Судами попередніх інстанцій установлено факт реорганізації Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України зі зміною структури та штатного розпису митного органу, в якому проходив державну службу позивач.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач був повідомлений про наступне вивільнення та запропонованою рівнозначною посадою 19.12.2021.
Водночас у попередженні про можливе наступне звільнення ОСОБА_1 запропоновано лише одну посаду державної служби, а саме: першого заступника начальника Луганської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби, з укладанням контракту про проходження державної служби та встановленням випробування на зазначеній посаді строком шість місяців з визначенням відповідних завдань.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що перед тим, як видати спірний наказ про звільнення, позивача не було попереджено про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, як цього вимагає законодавець у абзаці 1 частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, відповідно і не було дотримано вимог абзацу 2 частини третьої статті 87 Закону №  889-VIII, що одночасно з попередженням про звільнення суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Протилежний висновок суду апеляційної інстанції по суті позовних вимог мотивований тим, що з 19.12.2021 (дати повідомлення позивача про можливе наступне звільнення) до 27.01.2022 позивачем не надано згоду на переведення (відмову від переведення), будь-яких інших заяв щодо неможливості переведення чи з питань призначення на інші посади до Державної митної служби України та Львівської митниці позивач не надавав. Враховуючи заборону на переведення держслужбовця на іншу посаду без його згоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ненадання держслужбовцем, якого попереджено про наступне вивільнення, згоди на переведення на іншу посаду упродовж визначеного строку, може вважатись відмовою від запропонованої посади.
Верховний Суд уважає, що такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на повно і всебічно встановлених обставинах справи та їх належній правовій оцінці. 
Зважаючи на те, що наказ про припинення державної служби та звільнення позивача був реалізований в період дії частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону України від 23.02.2021 № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» (далі - Закон №  1285-IX), а також ураховуючи, що звільнення фактично відбулося на підставі реорганізації, а не ліквідації органу, Суд зазначає, що, в рамках спірних правовідносин у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції вакантних інших рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
При цьому Суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VIII (у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Резюмуючи наведене Суд указує, що положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-IX у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення з посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.
Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VIII дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
Аналогічного правового висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21, від 12.04.2023 у справі № 340/1791/22, від 24.07.2023 у справі № 140/7340/22.
Колегія суддів не убачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Водночас суд апеляційної інстанції не з`ясовував наявність вакантних посад у Державній митній службі України та Львівської митниці на час попередження позивача про можливе наступне звільнення, чи змінювалися вакантні посади (у разі наявності) протягом усього періоду (з моменту попередження про звільнення до фактичного звільнення) та чи пропонувалися на момент звільнення позивачу усі вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом цього періоду.
Також колегія суддів не має достатніх підстав вважати, що відповідач, пропонуючи позивачу посаду першого заступника начальника Луганської митниці, не вирішував перед ним питання переважного права залишення на роботі на інших посадах. Але так само колегія суддів не має переконливих підстав вважати, що відповідач це зробив, адже суд апеляційної інстанції не встановлював чи мав ОСОБА_1 переважне право на залишення на роботі та чи враховувалися вказані обставини відповідачем.
Необхідність з`ясування цих обставин також зумовлена ключовими аргументами позивача, які стосувалися доводів щодо не пропонування йому інших вакантних посад, що були передбачені штатним розписом Львівській митниці, зокрема, посад першого заступника начальника митниці, заступника начальника митниці, заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, та щодо його переважного права на залишення на роботі.
Без з`ясування й перевірки вказаних обставин і доводів неможливо підтвердити чи спростувати факт виконання відповідачем вимог обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII щодо пропонування працівнику всіх вакантних посад, які працівник може обіймати відповідно до свої кваліфікації, неможливо установити законність та дотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 .
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив усіх фактичних обставин справи та не дослідив відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення спору, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.
Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів та не може встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваній постанові. Тож Суд дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, касаційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду апеляційної інстанції скасувати із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Алексеєнка Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук  А.Г. Загороднюк