Дата документу 13.12.2023 Справа № 336/6170/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 336/6170/23                                  Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/2200/23                                  Звєздова Н.С.
               № провадження 22-ц/807/2200/23-2                                 Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 грудня 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Гончар М.С.
                                       Маловічко С.В.        
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними представника Державної казначейської служби України – Кріль Юлії Анатоліївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року і додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року та апеляційною скаргою представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар Вікторії Віталіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року і додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури,
В С Т А Н О В И В:
               У червні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рябчинського Д.А. звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, посилаючись на те, що слідчим відділом Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2016 за №12016080080003315.
В рамках даного кримінального провадження 15 вересня 2016 року, позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Вироком Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року, позивача виправдано по обвинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з недоведеністю його винуватості.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року, скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2020 року, позивача визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2020 року, залишено без змін.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2021 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02.11.2020 відносно позивача - без змін.
Зазначає, що позивач внаслідок дій органу досудового розслідування та прокуратури, перебував під кримінальним переслідуванням 49 місяців. у зв`язку із чим останньому завдана моральна шкоди, отриману внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, яку оцінює у розмірі 328 300,00 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 328 300,00 грн. та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 328 300,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року заяву адвоката Рябчинського Дмитра Андрійовича про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджет України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу ту сумі 9 000,00 грн. 
               У апеляційних скаргах представник Державної казначейської служби України – Кріль Ю.А. зазначає, що рішення суду постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційні скарги мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Не враховано, що Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по таких справах відповідно до наданих повноважень, та жодним чином не порушувала прав позивача і не була учасником спірних правовідносин між позивачем та правоохоронними органами і органами соціального захисту населення. Залишилось поза увагою, що безспірне списання коштів за судовим рішенням про стягнення шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України. Звертає увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Акцентує, що прохальна частина заяви адвоката позивача містить вимогу щодо стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу, проте суд в додатковому рішення помилково зазначив, що адвокат просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Не враховано, що правнича допомога надавалась позивачу не за рахунок держави, у зв`язку з чим розподіл таких судових витрат має здійснюватися у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме за рахунок сторін у справі. Державна виконавча служба України не порушувала прав позивача по цій справі і виконання повноважень щодо обслуговування державного бюджету не можуть бути підставою для покладення судових витрат на ДКСУ за дії або бездіяльність інших державних органів. Просить змінити рішення суду в частині визначення стягнення коштів з державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку, зазначивши «Стягнути з Державного бюджету України». Скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заяви в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області – Крамар В.В. подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом неповно досліджено докази та обставини справи. Судом не досліджено наявність моральної шкоди у позивача та не встановлено, якими доказами підтверджується наявність моральної шкоди. Не надано оцінку тому, що до матеріалів справи не долучено доказів, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги сторони позивача, та якими підтверджується факт наявності моральної шкоди та її розмір, що фактично свідчить про порушення стороною вимог ч.3 ст.12,81 ЦПК України та порушення судом ст.80 ЦПК України щодо достатності доказів. Залишилось поза увагою, що позивача не долучено документів, зокрема детального опису робіт/послуг виконаних адвокатом, на підтвердження правових підстав для здійснення розподілу судових витрат. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди.
Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрати на правничу допомогу, суд виходив з того, що заявлена сума є доведеною та обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів.
Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відносно ОСОБА_1 , було відкрито кримінальне провадження №12016080080003315 від 20.07.2016.
15 вересня 2016 року, позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Вироком Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року, позивача виправдано по обвинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з недоведеністю його винуватості.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2017 року, скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2020 року, позивача визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 січня 2020 року, залишено без змін.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2021 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02.11.2020 відносно позивача - без змін.
Отже, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням обраховується з 15.09.2016 року (дата повідомлення про підозру) по 02.11.2020 року (набрання законної сили виправдувального вироку) та складає 49 місяців.
Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або ї спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
               На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Згідно з пунктом другим частини другої ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Відповідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
               За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Аналізуючи наведене у сукупності з дослідженими судом першої інстанції доказами, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, зокрема, характер немайнових втрат, зміни у життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, що на думку колегії суддів апеляційного суду відповідає засадам розумності і справедливості. Будь-яких доказів і обставин, які б свідчили, про необґрунтованість встановлення компенсації у зазначеному розмірі матеріали апеляційної скарги не містять і під час апеляційного розгляду не встановлені.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Тому, стягнення розміру шкоди на користь ОСОБА_1 має бути з Державного бюджету України, що спростовує доводи апеляційних скарг у цій частині.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №235/3144/20 (провадження № 61-6342св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 583/5399/19 (провадження № 61-15193св20).
Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку.
Отже, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України в цій частині знайшли підтвердження.
Посилання в апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.
З огляду на зазначене, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
При ухваленні додаткового рішення від 30 жовтня 2023 року у цій справі судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Задовольняючи заяву адвоката Рябчинського Д.А. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надано докази на підтвердження повноважень представника позивача, обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що заявником підтверджені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За роз`ясненнями п. 20 постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (нова редакція 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
17 жовтня 2023 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Рябчинським Д.А. подано заяву про вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги надано копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю ЗП 002855 від 29.09.2021 року, копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 10.06.2023 року укладений між АО «Легес» та ОСОБА_1 , копію ордеру на надання правничої допомоги від 26.06.2023 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 10.06.2023 року, копію Акту приймання-передачі послуг від 19.06.2023 року, копію платіжної інструкції № 117724594 від 26.06.2023 року на суму 6 000,00 грн., копію Акту приймання-передачі від 13.08.2023 року, копію квитанція від 14.08.2023 року на суму 1 000,00 грн., копію Акту приймання-передачі від 10.10.2023 року, копію квитанції від 11.10.2023 року на суму 2000,00 грн. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та доведено обставини, щодо надання послуг на вказану суму.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судових рішень першої інстанції у справі залишається таким, що ухвалено на користь позивача, втім таке рішення підлягає виконанню шляхом стягнення суми моральної шкоди з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України
Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Державної казначейської служби України – Кріль Юлії Анатоліївни та представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар Вікторії Віталіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року задовольнити частково.
               Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року по цій справі змінити.
               Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року викласти в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 328 300 (триста двадцять вісім тисяч триста гривень) 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити».
Апеляційні скарги представника Державної казначейської служби України – Кріль Юлії Анатоліївни та представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар Вікторії Віталіївни на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року задовольнити частково.
               Резолютивну частину додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року змінити. 
Резолютивну частину додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року викласти такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову правничу допомогу у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок».
Дата складання повної постанови 20 грудня 2023 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                М.С. Гончар

                                                                               С.В. Маловічко