ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року	Львів	Справа № 140/7825/23 пров. № А/857/15303/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
          
суддя у І інстанції                                                            Смокович В.І.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               17 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу у неповному розмірі щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2018 року, а саме без урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховується відповідна виплата, індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 140/9657/21;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2018 року з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховується відповідна виплата, індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 140/9657/21;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу у неповному розмірі: одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки – без урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди у повному розмірі;
зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди у повному розмірі, нарахованої на виконання рішення суду у даній справі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 140/7825/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено. 
При цьому суд першої інстанції пославшись на постанови Верховного Суду від 03 квітня 201 року у справі №638/9697/17 та від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а, який сформував правовий висновок, що індексація має систематичний і постійний характер, прийшов до висновку про необхідність включення такої при нарахуванні щомісячної додаткової грошової винагороди. Як наслідок, такий перерахунок тягне за собою і перерахування одноразової грошової допомоги при звільнені; компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються вказані виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, до якого включено індексацію грошового забезпечення. 

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що індексацію не віднесено до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому включення такої до складу грошового забезпечення, яке враховується при обчисленні одноразових додаткових видів грошового забезпечення, відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 у період з січня 2016 року по 03 лютого 2018, що видно із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 лютого 2018 року №25 та карток особового рахунку військовослужбовця за 2016 – 2018 роки. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 140/9657/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2016 року як базового місяця та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2018 року (із встановленням січня 2008 року як базового місяця). 
Як слідує із копій карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2016 та 2017 роки, позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік у липні 2016 року, за 2017 рік у червні 2017 року; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у жовтні 2016 року, а за 2017 рік у грудні 2017 року.
У зв`язку зі звільненням з військової служби ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що підтверджується копією із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 лютого 2018 року №25 та карткою особового рахунку військовослужбовця за 2018 рік. 
Також з матеріалів справи слідує, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі №140/9657/21 у лютому 2022 року відповідачем було сплачено позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 03 лютого 2018 року. Наведене підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця за 2022 рік.
Як видно з карток особового рахунку військовослужбовця за 2016-2018 роки, позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161), щомісяця, починаючи, зокрема з січня 2016 року по лютий 2018 року, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Позивач вважає, що має право на виплату йому щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням індексації грошового забезпечення та: 
1) одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; 
2) компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 
3) грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки;
4) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки 
з урахуванням до цих виплат проіндексованої щомісячної додаткової грошової винагороди, звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частини третя, четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 1294), яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Згідно з пунктом 1 Постанови № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі – державні органи).
Статтею 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, для розрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.
Щодо позовної вимоги про включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, апеляційний суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», (далі - Постанова № 889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 Постанови № 889, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року № 825), яка була чинною до 16 грудня 2016 року), щомісячна додаткова грошова винагорода для військовослужбовців, (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 1 квітня 2013 року - у розмірі до 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі до 60 % місячного грошового забезпечення.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція № 550, яка була чинною до 20 липня 2018 року), відповідно до пункту 1 якої Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Пунктами 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок та виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, здійснювалися без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889.
При цьому судом встановлено, що у спірний період позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, яка нараховувалася та виплачувалася позивачу безперервно кожного місяця.
У контексті доводів апеляційної скарги щодо одноразових додаткових видів грошового забезпечення апеляційний суд наголошує, що у цьому випадку при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають Закон № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова №889, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та не узгоджується з вимогами Закону № 2011-ХІІ.
З цього приводу слід зазначити, що пунктом 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги для оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у цій справі, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова допомога на оздоровлення чи матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 140/7825/23 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк