ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року 
м. Київ

справа №520/16217/21
адміністративне провадження № К/990/17119/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Пасічник С.С., 

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,
учасники справи:
представник позивача - Лисенко В.С.,
представник відповідача - Ридненко М.С.,
розглянув в судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 (суддя Супрун Ю.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023 (судді: Любчич Л.В. (головуючий), Присяжнюк    О.В., П`янова  Я.В.) у справі №520/16217/21 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - позивач, Підприємство) звернулося з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі -відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними дії контролюючого органу щодо нарахування в інтегрованій картці Комунального підприємства «Харківводоканал» пені з податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 24277054,12 грн та зобов`язати відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки Підприємства шляхом виключення пені з ПДВ у розмірі 24277054,12 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначає про безпідставність визначення йому суми пені з податку на додану вартість в розмірі 24277054,12 грн, оскільки несвоєчасна сплата податкових зобов`язань за які була нарахована пеня, відбулася не з його вини. Відсутність вини, на думку КП «Харківводоканал», обумовлена спеціальною направленістю його господарської діяльності та несвоєчасним перерахуванням йому Міністерством фінансів України сум субвенцій на відшкодування різниці в тарифах. Виділена позивачу, Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» субвенція, отримана ним своєчасно не була. Підприємство отримало її лише наприкінці 2020 року - початку 2021 року, і тільки після закінчення судових процедур, що обумовило несвоєчасність сплати зобов`язань на які була нарахована спірна пеня.
Оскільки, відповідно до приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, то вона по суті є різновидом фінансової відповідальності, застосування якої, на переконання позивача, має відбуватися відповідно до положень пункту 112.1 статті 112 Податкового кодексу України. 
Враховуючи, що наведена правова норма встановлює притягнення осіб до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення виключно за умови наявності в їх діяннях (діях або бездіяльності) вини, є очевидним, що нарахування пені за відсутності вини підприємства суперечить наведеним нормам закону. 
Також Підприємство посилалось на наявність у нього Сертифікату №6300-20-0019 від 04.02.2020 про форс-мажорні обставини, виданого Харківською торгово-промисловою палатою, наявність якого за умовами пункту 112.8 статті 112 Податкового кодексу України є підставою для звільнення його від фінансової відповідальності.
В обґрунтування своєї позиції КП «Харківводоканал» вказувало і на те, що його господарська діяльність знаходиться у законодавчо передбачених рамках Державного регулювання. З одного боку Підприємство не має можливості направити кошти у напрямку, що не передбачений структурою тарифу, а з іншого, воно не може ані самостійно збільшити вартість своїх послуг, ані зменшити об`єм послуг з водопостачання та водовідведення, що ним надається, оскільки невиконання ліцензійних умов призведе до його закриття, як суб`єкта господарювання. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023, позов Підприємства задоволено.
4. Задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що пеня є різновидом фінансової відповідальності платника податків за порушення ним виконавської дисципліни. Відповідно до підпункту 112.1 статті 112 Податкового кодексу України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставинами неможливості вчасної сплати податкових зобов`язань, у період, за який нарахована спірна пеня стало неотримання КП «Харківводоканал» сум субвенцій, виділених підприємству у 2017 році, а також державне регулювання господарської діяльності позивача, які свідчать на відсутність вини КП «Харківводоканал», як необхідної складової податкового правопорушення, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності у вигляді нарахування пені.
Крім того, при прийнятті рішень суди також врахували бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неперерахування КП «Харківводоканал» субвенції відповідно до договорів про проведення взаєморозрахунків від 27.06.2017 № 3-21/з, від 13.11.2017 № 36-21/з, від 13.11.2017 № 39-21/з, від 13.11.2017 № 41-21/з, від 17.11.2017 № 38-21/з, від 19.12.2017 № 51-21/з, яка була встановлена у справі № 820/1410/18 та наявності форс-мажорних обставин підтверджених Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 6300-20-0019, які, да думку судів, також свідчать про відсутність вини в діях КП «Харківводоканал» та наявність підстав для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023.
6. Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог статей 195 та 344 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП «Харківводоканал» є платником податку на додану вартість та знаходиться на обліку у Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків. 
Підприємством до контролюючого органу подано декларації з ПДВ за період березень 2017 року - січень 2018 року, строк сплати за якими наставав протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).
Судами встановлено, що сплата податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які були самостійно задекларовані позивачем за вказаними деклараціями відбулася лише у січні - квітні 2021 року. 
Вказаний факт зафіксовано актом від 26.03.2021 №93/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п.57.1 ст.57 ПК України КП «Харківводоканал», щодо своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 30.11.2020 по 28.02.2021» та актом від 18.05.2021 № 158/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України КП «Харківводоканал», щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.03.2021 по 30.04.2021».
Несвоєчасна сплата податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно поданих декларацій за період березень 2017 року - січень 2018 року позивачем не заперечується.
Контролюючим органом на підставі статті 129 Податкового кодексу України позивачу було нараховано пеню у розмірі 24277054,12 грн, яка відображена в інтегрованій картці платника податків (ІКП).
Позивач, не погодившись з фактом та розміром нарахованої йому пені звернувся до контролюючого органу з листом від 06.05.2021 №01-01-23/2235-21, яким намагався з`ясувати підстави та алгоритм такого нарахування.
Відповідач, листом від 18.05.2021 №1792/6/35-00-04-05-14 надав відповідь, суть якої полягала в тому, що всі відповіді на запитання знаходяться в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет».
Підприємство 17.06.2021 повторно звернулося до відповідача з листом №01-01-23/3044, в якому вказувало на відсутність в його діях вини щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань та просило виключити помилково нараховану пеню з інтегрованої картки платника податків.
Листом від 01.07.2021 №2356/6/35-00-04-05-14 відповідач відмовив у скасуванні та вилучені пені з податку на додану вартість з інтегрованої картки платника податків КП «Харківводоканал».
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме положень підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14, пункту 57.1 статті 57, пункту 109.3 статті 109 та статті 129 Податкового кодексу України у контексті необхідності встановлення (наявності) вини, як умови нарахування пені за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань.
Контролюючий орган вказує, що пунктом 109.3 статті 109 Податкового кодексу України чітко визначено випадки (правопорушення) в яких необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи. Стаття 129 Податкового кодексу України, якою передбачено нарахування пені, відсутня в зазначеному переліку.
Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на недоведеність вини в діях Підприємства.
Крім того, контролюючий орган наголошує, що норми Податкового кодексу України, не містять положень, які б звільняли платника податку від обов`язку своєчасної сплати самостійно задекларованих сум податку в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.
9. Позивач подав відзив на касаційну скаргу контролюючого органу, в якому, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій проаналізували норми права, що регулюють спірні правовідносини, та дійшли справедливого висновку, що пеня є різновидом фінансової відповідальності платника податків за порушення ним виконавської дисципліни, а тому нарахування пені беззаперечно повинно відбуватись з урахуванням приписів підпункту 112.1 статті 112 Податкового кодексу України, тобто за наявності вини. Таким чином позивач вказує на законність і обґрунтованість рішення судів попередніх інстанцій та просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.
ПОЗИЦІЯ СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій
10. Надаючи оцінку доводам скаржника наведеним у касаційній скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
11. Як вже зазначалось вище, задовольняючи позовні вимоги Підприємства суди виходили з відсутності в діях позивача вини щодо несвоєчасної сплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, оскільки така несвоєчасна сплата відбулась внаслідок неотримання КП «Харківводоканал» сум субвенцій, виділених підприємству у 2017 році на погашення різниці в тарифах. Тобто в діях позивача відсутня вина як необхідна складова податкового правопорушення, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності у вигляді нарахування пені.
Колегія суддів вважає такі висновки помилковими.
Главою 11 «Відповідальність» Податкового кодексу України врегульовано основні положення щодо застосування відповідальності за вчинення податкових правопорушень. Умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, в тому числі і питання, які пов`язані з виною, врегульовано статтею 112 зазначеної глави. Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1).
Відповідно до пункту 109.2 статті 109 Податкового кодексу України порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 111.1 статті 111 Податкового кодексу України визначено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. 
Зокрема, згідно пункту 110.1 статті 110 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.
Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2 статті 111 Податкового кодексу України).
Аналіз наведених норм свідчить, що фінансова відповідальність, яка встановлена (передбачена) Податковим кодексом України, застосовується виключно у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Тобто пеня, яка передбачена (врегульована, визначена) нормами Податкового кодексу України, а саме главою 12, не є фінансовою відповідальністю платника податків за порушення ним виконавчої дисципліни чи її різновидом, як помилково зазначали суди попередніх інстанцій.
Слід також зазначити, що у Податковому кодексі України норми, що регулюють порядок нарахування (застосування) пені розміщено в окремій главі - 12 «Пеня», після глави 11 «Відповідальність».
Відтак пеня за нормами Податкового кодексу України не є фінансовою відповідальністю, має іншу правову природу, відмінну від штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), а відповідно на таку не поширюється категорія «вини». 
Категорія «вини» є необхідною умовою притягнення саме до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у певних, визначених випадках, зокрема передбачених пунктом 109.3 статті 109 Податкового кодексу України.
З урахування вказаного колегія суддів приходить до висновку про відсутність необхідності встановлення наявності вини, як умови для нарахування пені за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань.
Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (підпункт 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України).
Нарахування пені закінчується, зокрема у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (підпункт 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Таким чином, нарахування пені пов`язано виключно з фактом несплати у встановлені законодавством строки податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, жодних інших умов для її нарахування Податковим кодексом України не передбачено.
Отже, враховуючи встановлений факт несвоєчасної сплати Підприємством самостійно задекларованих податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що і не заперечувалось позивачем, контролюючий орган обґрунтовано на підставі статті 129 Податкового кодексу України нарахував пеню за кожний календарний день прострочення сплати.
Слід зазначити, що сума нарахованої пені не є спірною.
Суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, що категорія «вини» у спірних правовідносинах є визначальною, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
12. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частиною першою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та встановлені обставини справи, дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому касаційна скарга Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 195, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, 
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України задовольнити. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №520/16217/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Харківводоканал».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Постанову в повному обсязі складено 11.12.2023.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду