ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р. 	Справа № 440/2002/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/2002/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  третя особа               Державна служба з питань безпеки на транспорті 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Державна служба з питань безпеки на транспорті, в якому просив суд:
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції оформити подання до відповідного органу Державної казначейської служби України про повернення коштів у загальному розмірі 37 697,00 грн. на користь ОСОБА_1 , стягнутих в рамках виконавчого провадження № 68134352, відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що визнання недійсною у судовому порядку постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення штрафу від 18.11.2021 серії ВМ №0001364, є підставою для повернення стягнутої суми штрафу. Позивач зазначив, що сума нарахованого штрафу була стягнута в межах виконавчого провадження на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення штрафу від 18.11.2021 серії ВМ №00001364 до набрання рішенням суду законної сили. Позивач, діючи на підставі Порядку № 787, звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із зверненням щодо формування подання про повернення грошових коштів у сумі 37 697,00 грн, проте відповідач відмовив у формуванні подання, що порушує законне право позивача, за захистом якого позивач звернувся до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В  обґрунтування  вимог  апеляційної  скарги  відповідач  посилається  на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що спір виник відносно 37697 грн, з яких: 34000 грн. - штраф, що підлягав сплаті згідно з виконавчим документом, 3400 - виконавчий збір, 297 грн. - витрати виконавчого провадження. Вказані кошти 11.02.2022 перераховані до Державного казначейства України згідно з платіжними дорученнями Гребінківського відділу ДВС № 757, № 752, № 734 та № 724. Кошти в сумі 3400 грн. сплачені на виконання постанови № ВМ 00001364 виданої Державною службою України з безпеки на транспорті 18.11.2021.  
Зауважив, що належним відповідачем у частині позовних вимог, які стосуються повернення коштів в сумі 34000 грн. сплачені на виконання постанови № ВМ 00001354 виданої Державною службою України з безпеки на транспорті є орган, що видав постанову - Державна служба України з безпеки на транспорті.  В іншій частині, органом, що контролює справляння надходжень коштів до бюджету у розумінні п. 5 Порядку повернення коштів є орган державної виконавчої служби, який видав постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження  - Гребінківський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Отже, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції  не є ні органом державної виконавчої служби, ні учасником виконавчого провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами. 
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 18.11.2021 постановою Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00001364 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. У постанові зазначено, що в разі несплати штрафу в строк, установлений частиною другою статті 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи держаної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 34000,00 грн.
13.01.2022 старшим державним виконавцем Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Каленюк Тамілою Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68134352, якою відкрито виконавче провадження з виконання постанови № ВМ 00001364, виданої 18.11.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті про стягнення на користь держави адміністративного штрафу у подвійному розмірі по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, в сумі 34000,00 грн.
Постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Каленюк Тамілою Олександрівною про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68134352 від 13.01.2022 встановлено загальну суму мінімальних витрат 297,00 грн.
Постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Каленюк Тамілою Олександрівною про стягнення виконавчого збору ВП № 68134352 від 13.01.2022 стягнуто виконавчий збір з позивача у розмірі 3400,00 грн.
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.04.2022 у справі           № 528/88/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 18.11.2021 серії ВМ № 00001364, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 132-1 КУпАП; провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, закрито. Рішення набрало законної сили.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.05.2022 про надання подання на повернення зайво сплачених сум до державного бюджету, на яку, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми ) листом № 7010/5656-24-22 від 17.06.2022 повідомило позивача про відсутність законних підстав для повернення зайво сплачених сум до державного бюджету, оскільки згідно з інформацією, наданою Гребінківським відділом ДВС, протягом періоду перебування на виконанні даного виконавчого провадження, до відділу не надходило жодних судових рішень про скасування виконавчого документа або ж про зупинення виконавчого провадження до моменту розгляду судом справи по суті.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у позивача виникли правові підстави для повернення суми стягнутого штрафу у розмірі 37 697,00 грн., у зв`язку з набуттям рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.04.2022 у справі № 528/88/22 законної сили, а не у зв`язку з діями державного виконавця. Оскарження дій державного виконавця та постанов прийнятих в межах виконавчого провадження є правом, а не обов`язком сторони виконавчого провадження. Факт відсутності оскарження дій державного виконавця з боку учасників виконавчого провадження не змінює правовий режим стягнутих коштів як таких, що підлягають поверненню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Частинами першою, четвертою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за                    № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).
Згідно пунктом 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватися шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).
За змістом пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.
Пунктом 8 Порядку № 787 передбачено, що подання складає орган, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання надається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі – Інструкція № 512) у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу разом із заявою Державної служби України з безпеки на транспорті (її територіального органу) про відкриття виконавчого провадження надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.
Частиною сьомою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» (далі - Постанова № 106) установлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком.
Відповідно до зазначеного Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами класифікації доходів бюджету 21080500, 21080600, 21080800, 21081100, 21081300, 21081800, 22070000, 22090100, 22090200, 24010000, 24010100, 24010200, 24010300, 24010400, 50080100 за виконавчими документами, які перебувають/перебували на виконанні, 22010300, 22012600, 22012700, 22012900 у разі надання послуг у сферах державної реєстрації нотаріусами є Міністерство Юстиції України.
Згідно з пунктом 1 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 за № 759/19497 (далі - Положення               № 1707/5) Міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.
Відповідно до підпункту 5.3 пункту 5 Положення № 1707/5 Міжрегіональне управління з метою організації своєї діяльності контролює надходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та їх облік.
Таким чином, контроль за справлянням надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 21081100 у Полтавській області покладено на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), а отже, саме відповідач повинен сформувати та направити позивачу подання про повернення надміру та помилково сплачених коштів, стягнутих на підставі скасованої постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про накладення штрафу від 18.11.2021 серії ВМ №0001364.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно відхилив позицію відповідача про те, що вимоги позивача про зобов`язання сформувати та направити подання про повернення грошових коштів у сумі 37697,00 грн. є такими, що заявлені до неналежного відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках ВП № 68134352 з виконання постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00001364 від 18.11.2021 про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 34000,00 на депозитний рахунок Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі у Полтавській області надійшли кошти у сумі 37697,00 грн, які перераховано за належністю згідно платіжних доручень від 11.02.2022 №757, від 11.02.2022 №752, від 11.02.2022 №734, від 11.02.2022 № 724 /а.с. 32-35/
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.04.2022 у справі                № 528/88/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 18.11.2021 серії ВМ № 00001364, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 132-1 КУпАП; провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, закрито. Рішення набрало законної сили.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що на час відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчого провадження державному виконавцю не було відомо про наявність судового спору між сторонами виконавчого провадження та позивачем не оскаржувались дії державного виконавця, з огляду на наступне.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу IV Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі – Інструкція № 512) у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КупАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу разом із заявою Державної служби України з безпеки на транспорті (її територіального органу) про відкриття виконавчого провадження надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Провадження справи про адміністративне правопорушення вважається закінченим після виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Аналізуючи положення пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6, 7 Інструкції, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.11.2021 серії ВМ № 00001364 є виконавчим документом, а штраф визначений указаною постановою підлягає стягненню органами державної виконавчої служби. При цьому, станом на дату стягнення суми штрафу постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами 18.11.2021 серії ВМ № 0001364 була чинною.
У той же час, як встановлено судом, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.11.2021 серії ВМ № 00001364 скасована рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.04.2022 у справі № 528/88/22, тобто виконанню не підлягала.
Крім того, суд зауважує, що оскарження дій державного виконавця та постанов прийнятих в межах виконавчого провадження є правом, а не обов`язком сторони виконавчого провадження. Факт відсутності оскарження дій державного виконавця з боку учасників виконавчого провадження не змінює правовий режим стягнутих коштів як таких, що підлягають поверненню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у позивача виникли правові підстави для повернення суми стягнутого штрафу у розмірі 37 697,00 грн., у зв`язку з набуттям рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.04.2022 у справі № 528/88/22 законної сили, а не у зв`язку з діями державного виконавця.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 160/2727/21.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним та необхідним способом захисту є визнання протиправними дій Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо відмови у формуванні подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 37 697,00 грн. помилково зарахованих до державного бюджету за формою згідно з додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України № 787 від 03.09.2013 та зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) сформувати та направити позивачу подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 37 697,00 грн. помилково зарахованих до державного бюджету за формою згідно з додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України  № 787 від 03.09.2013.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі                                                                           № 440/2002/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі                         № 440/2002/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко