ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 листопада 2023 року                                                              
м. Київ
                                                                                
справа № 552/2129/22
провадження № 61-4325св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                     Пророка В. В.,  
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року у складі судді Самсонової О. А., додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави від 21 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Кузнєцової О. Ю.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який змінила у процесі розгляду справи, і остаточно просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції Україні від 06 травня 2022 року № 231/07-02 «Про оголошення догани»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітника Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національного наукового центр» «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 21 липня 2022 року № 440/07-02 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення з 22 липня 2022 року;
- стягнути з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 липня 2022 року по день поновлення на роботі;
- стягнути з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»Міністерства юстиції України на її користь 10 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що працювала на посаді судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України.
Наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»Міністерства юстиції України від 06 травня 2022 року                     № 231/07-02 «Про оголошення догани» їй оголошено догану.
Наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» було створено комісію з проведення службової перевірки, якій доручено провести перевірку з 20 травня 2022 року           до 24 травня 2022 року; голові комісії за результатами проведення службової перевірки доручено підготувати висновок та разом з матеріалами перевірки надати першому заступнику директора ОСОБА_2 до 24 травня 2022 року.
Наказом від 20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» їй було оголошено догану за систематичне порушенні вимог Інструкції та неналежне виконання посадових обов`язків, а наказом від 21 липня 2022 року «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 » її було звільнено за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Вказані накази вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушень трудової дисципліни вона не допускала. Підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності та для звільнення буди відсутні, оскаржувані накази винесені з порушенням норм чинного законодавства.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Київський районний суд міста Полтави рішенням від 06 жовтня 2022 року позов задовольнив частково.
Скасував наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                          ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 травня                          2022 року № 231/07-02 «Про оголошення догани».
Скасував наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                          ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 травня                            2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень».
Скасував наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                            ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня                   2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення».
Скасував наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                       ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 21 липня                 2022 року № 440/07-02 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ».
Поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України з 22 липня 2022 року.
Стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 075,90 грн.
Стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1                                10 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
В частині поновлення на роботі рішення піддав до негайного виконання.
Стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1                   3 969,60 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.
Стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що документи, на які відповідач послався у наказі як на підставу притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не містять інформації про відсутність позивача на робочому місці; жодна із пояснювальних не містить інформації, що ОСОБА_1 залишила робоче місце чи приміщення Полтавського відділення, а містять лише інформацію, що ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з питання щодо залишення робочого місця раніше визначеного внутрішнім розпорядком часу.
Долученими до матеріалів справи доказами не доведено факт залишення                      ОСОБА_1 приміщення Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» у робочий час.
Скасовуючи наказ від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» місцевий суд зазначив, що вказаний наказ не містить чітких меж та підстав перевірки комісією; в преамбулі наказу та його підставах відсутні об`єктивні дані для проведення даної перевірки, посилання на нормативно-правовий акт, яким би було регламентовано процедуру такої перевірки.
Скасовуючи наказ від 20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» місцевий суд зазначив, що цей наказ не містить викладу складу дисциплінарного проступку: коли, за яких обставин, які дії чи бездіяльність допущена ОСОБА_1 , яке саме порушення нею допущено і яким вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (розділи, статті чи пункти) вони не відповідають.
Скасовуючи наказ від 21 липня 2022 року № 440/07-02 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 » вважаючи, що ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, а саме «систематично порушувала вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», відповідач двічі притягнув її до дисциплінарної відповідальності за одне і те ж діяння, що не допускається; позивач не дотримався процедури, встановленої статтею 149 КЗпП України, зокрема не зажадав від працівника письмових пояснень з приводу проступку.
21 липня 2022 року позивач звільнена без законної підстави, тому наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Врахувавши  ступінь моральних страждань та переживань позивача, неодноразове порушення прав позивача, притягнення її двічі до відповідальності за одне і те ж діяння, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.
Київський районний суд міста Полтави додатковим рішенням від 21 жовтня                      2022 року стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування судових витрат на правову допомогу.
Додаткове рішення місцевого суду мотивоване тим, що спір між сторонами виник з трудових правовідносин. Вказана справа є справою незначної складності, хоча позивачем було заявлено сім позовних вимог, тому суд вважав за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу до 10 000 грн.
Полтавський апеляційний суд постановою від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України залишив без задоволення. Рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року залишив без змін.
Стягнув з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1                          5 000 грн на відшкодування судових витрат на правову допомогу.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
Також суд апеляційної інстанції вирішуючи даний спір в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Стягуючи витрати на правову допомогу суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем надано до суду докази понесення витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн, відповідачем не заперечувалися та не спростовувалися дані витрати, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У березні 2023 року Національний науковий центр «Інститут судових експертиз                        ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Полтави                                  від 06 жовтня 2022 року, додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави  від 21 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду                від 07 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня                          2022 року в частині задоволених позовних вимог, додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави  від 21 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 757/14922/17-ц, від 12 лютого              2020 року у справі № 345/472/19, від 07 травня 2020 року у справі № 333/1839/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 554/9453/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 766/7760/17, від 13 січня 2020 року у справі № 511/847/17, від 01 липня                      2020 року у справі № 760/7225/16-ц, від 13 серпня 2020 року у справі                                 № 174/445/16-а.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 232 КЗпП України та належних способів захисту прав працівника у відносинах, які не пов`язані із звільненням, переведенням працівника, застосуванням дисциплінарних стягнень або відмовою у прийнятті на роботу.
Суди попередніх інстанцій порушили принцип диспозитивності судового розгляду та вирішили питання, які не пов`язані з реалізацією позивачем права на судовий захист у розумінні статті 4 ЦПК України. Внаслідок таких порушень суди розглянули питання, які зачіпають права та обов`язки осіб, які не брали участі у розгляді справи, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Обраний позивачем та застосований судом спосіб судового захисту позивача шляхом скасування наказу від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» суперечить нормам статей 140, 141 КЗпП України, оскільки суд безпідставно втручається у сферу реалізації обов`язків керівника установи щодо забезпечення трудової та виробничої дисципліни, таке скасування наказу не спричиняє змін у правах та обов`язках позивача через вичерпання дії оскаржуваного наказу.
Суд першої інстанції вважав помилковим факт завдання позивачу моральної шкоди; суди не надали правової оцінки порушень трудової та виробничої дисципліни, які були виявлені роботодавцем і стали підставою для заходів дисциплінарного стягнення. 
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенко І. О. у травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій було враховано правові позиції Верховного Суду, оскільки відповідачем не враховувалася ступінь тяжкості проступку, склад проступку та наявність винних дій позивача.
Жоден із доказів, який міститься у матеріалах справи, не містить доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.
У касаційній скарзі заявник вийшов за межі заяв по суті, які подавалися ним же у судах попередніх інстанцій.
Наказ від 06 травня 2022 року № 231/07-02 стосувався виключно позивача, що вбачається з його преамбули. Посилення контролю іншому працівнику є в причинно-наслідковому зв`язку з преамбулою наказу.
Наказ від 20 липня 2022 року № 437/07-02 також знаходиться у причинному-наслідковому зв`язку з преамбулою наказу, який стосується позивача.
У наказі від 20 травня 2022 року № 252/07-02 роботодавець без проведення перевірки, вже у преамбулі зробив висновок про те, що позивач своїми діями порушила вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз; крім цього відповідач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не наводив зазначені доводи, тому вони не повинні розглядатися касаційним судом.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 11 квітня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Київського районного суду міста Полтави.
Справа № 552/2129/22 надійшла до Верховного Суду 02 травня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 11 жовтня 2023 року справу призначив до судового розгляду у складі колегії п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 з 17 травня 2018 року працювала на різних посадах у Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України, а 17 листопада 2021 року переведена на посаду судового експерта сектору економічних та товарознавчих експертиз Полтавського відділення.
Керівником Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  06 травня 2022 року видано наказ № 231/07-02 «Про оголошення догани», згідно з яким 04 травня 2022 року судовий експерт сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Кива Л. В. без повідомлення керівництва відділення під час робочого дня залишила приміщення без поважних причин. За порушення трудової дисципліни, недотримання вимог пункту 6 параграфу 6.1.4. «Посадової інструкції», за недотримання трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» вказаним наказом судовому експерту ОСОБА_1 оголошено догану. При цьому суть самого дисциплінарного проступку у даному наказі не вказана: коли, в який час ОСОБА_1 залишила приміщення, як довго була відсутня, які причини відсутності встановлені та визнані неповажними, тощо.
Підставою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у наказі зазначено доповідні записки в. о. завідувача Полтавського відділення ОСОБА_3 , завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення ОСОБА_4 , запис з камер відеоспостереження. 
У «пояснювальній» в. о. завідувача Полтавського відділення Єгорової Т. М.                       від 05 травня 2022 року зазначено, що 04 травня 2022 року судовий експерт сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення               Кива Л. В. до неї не зверталася з питання щодо залишення робочого місця раніше визначеного внутрішнім розпорядком часу.
У «пояснювальній» завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень ОСОБА_4 також зазначено, що 04 травня 2022 року судовий експерт сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення                Кива Л. В. не зверталася до неї щодо залишення робочого місця раніше визначеного внутрішнім розпорядком робочого часу.
Згідно з наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» від 01 квітня 2022 року № 10/07-01 «Про організацію роботи відділень ННЦ ІСЕ» встановлено робочий час для Сумського, Полтавського відділення, Бюро м. Києва з понеділка по п`ятницю - з 08.30 до 17.15, у п`ятницю з 8.30 до 16.00 годин.
20 травня 2022 року керівником Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  видано наказ № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», зі змісту якого вбачається, що у жовтні    2021 року на адресу Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» надійшла заява від Адвокатського бюро «Олександра Недельська» в інтересах підозрюваного      ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 1202020240000345 від 13 жовтня 2020 року. Проведення експертного дослідження № 1770-1775 від 19 жовтня                  2021 року було доручено судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Киві Л. В., яка своїми діями порушила вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.
Вказаним наказом з метою встановлення причин та умов за фактом виявлених порушень та визначення ступеня вини посадових осіб Полтавського відділення було створено комісію з проведення службової перевірки, якій доручено провести службову перевірку в термін з 20 до 24 травня 2022 року.
Наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  від 20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 - судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення знову притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Зі змісту зазначеного наказу вбачається, що судовим експертом сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Кивою Л. В. систематично порушуються вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року. У зв`язку з цим ОСОБА_1 оголошено догану.
21 липня 2022 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  видано наказ № 440/07-02 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 », зі змісту якого судами встановлено, що наказом директора від 06 травня 2022 року № 231/07-02 судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення                    Киві Л. В. за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку оголошена догана. Наказом директора від 20 липня 2022 року № 437/07-02 за систематичне порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (із змінами та доповненнями) оголошена догана. Тому видано наказ припинити дію трудового договору з ОСОБА_1 , судовим експертом сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення, з 21 липня 2022 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України). Звільнено з роботи ОСОБА_1 з 21 липня 2022 року за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку).
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Встановивши, що пояснювальні записки в. о. завідувача Полтавського відділення Єгорової Т. М. від 05 травня 2022 року та завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень Воробйової О. Ю. від 05 травня 2022 року, які покладені в основну застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, не містять інформації про залишення останньою робочого місця чи приміщення Полтавського відділення, будь-які інші докази про порушення ОСОБА_1 правил внутрішнього трудового розпорядку відповідач не надав, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України                       від 06 травня 2022 року № 231/07-02 в частині оголошення догани ОСОБА_1 .
Крім того, суди попередніх інстанцій правильно зазначили про недоведеність відповідачем ознайомлення ОСОБА_1 з правилами внутрішнього трудового розпорядку та наказом про організацію роботи, а також те, що вона залишила приміщення Полтавського відділення у робочий час.
Також Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що наказом від 20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 , судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення за систематичне порушення вимог Інструкції та неналежне виконання посадових обов`язків, оголошено догану.
Вказаний наказ обґрунтований тим, що судовим експертом сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Кивою Л. В. систематично порушуються вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України                  № 53/5 від 08 жовтня 1998 року.
Крім того, у зазначеному наказі міститься лише посилання на наказ директора         від 20 травня 2022 року № 252/07-02 про призначення проведення службової перевірки за фактом порушення чинного судово-експертного законодавства працівниками Полтавського відділення. 
При цьому, наказ не містить викладу складу дисциплінарного проступку: коли, за яких обставин, які дії чи бездіяльність допущені ОСОБА_1 , яке саме порушення нею допущено і яким вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (розділи, статті чи пункти) вони не відповідають.
Отже, відсутність в оскаржуваному наказі висновку про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку не відповідає вимогам чинного трудового законодавства щодо можливості притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності лише за вчинення дисциплінарного проступку, оскільки саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням наказу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування наказу                 від 20 липня 2022 року № 437/07-02 в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, головною умовою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У правилах внутрішнього трудового розпорядку містяться, зокрема основні права та обов`язки працівників і роботодавця, вказується тривалість робочого дня і робочого тижня, початок і закінчення робочого дня, обідньої перерви, зазначається відповідальність працівників за порушення трудової дисципліни. Це зобов`язує працівників не лише просто виконувати свої трудові функції, а й дотримуватися встановленого режиму роботи, правил охорони праці, техніки безпеки тощо, оскільки їх систематичне порушення також може стати підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Тобто, за правилами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника за його трудовим договором чи випливають з Правил внутрішнього трудового розпорядку. Очевидно, що з відповідними правилами та обов`язками працівник має бути своєчасно та належно ознайомлений, оскільки, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19).
Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого                           2020 року у справі № 266/7382/18 (провадження № 61-12663св19).
Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію у справах за аналогічних обставин. Так, у своїй постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 489/58/20 (провадження № 61-11862св20), ним зроблено такий висновок: «Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок».
Отже, для звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень.
При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.
За змістом закону, звільнення працівника згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини.
Встановивши незаконність наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також те, що відповідач двічі притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за одне і те ж діяння, що не допускається, не зажадав від працівника письмових пояснень з приводу поступку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для скасування наказу від 21 липня 2022 року № 440/07-02 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 » та поновлення її на роботі на посаді судового експерта сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України з 22 липня 2022 року.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши те, що середньоденна заробітна плата позивача становить                   1 001,38 грн, кількість робочих днів у період з 22 липня 2022 року по день ухвалення судового рішення - 06 жовтня 2022 року становить 55, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню в розмірі 55 075,90 грн.
Крім того, відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.
Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Крім того, згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Встановивши, що ОСОБА_1 внаслідок її незаконного звільнення (порушення права на працю) завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через застосування до неї дисциплінарних стягнень, позбавлення її роботи і заробітної плати як джерела для існування, суди попередніх інстанцій, врахувавши характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, взявши до уваги вимоги розумності, виваженості та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку, що визначений ними розмір відшкодування відповідатиме інтересам позивача.  
Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 757/14922/17-ц, від 12 лютого              2020 року у справі № 345/472/19, від 07 травня 2020 року у справі № 333/1839/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 554/9453/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 766/7760/17, від 13 січня 2020 року у справі № 511/847/17, від 01 липня                      2020 року у справі № 760/7225/16-ц, від 13 серпня 2020 року у справі                                 № 174/445/16-а, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що питання про скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень до працівників та про поновлення на роботі вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судами встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано вищезазначені норми КЗпП України.
Посилання у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 232 КЗпП України та належних способів захисту прав працівника у відносинах, які не пов`язані із звільненням, переведенням працівника, застосуванням дисциплінарних стягнень або відмовою у прийнятті на роботу, суд касаційної інстанції також відхиляє.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у тих випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо наслідків невиконання судом обов`язків оцінювати кожен доказ або мотивувати його відхилення.
Зазначені доводи заявника відхиляються касаційним судом з огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи. Водночас, як свідчить характер доводів заявника, останні фактично зводяться до незгоди із наданою судом оцінкою обставин справи та вказують на переоцінку доказів у справі, що суперечить положенням статті 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права в означених частинах, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в означених частинах.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій в означених частинах і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цих частинах - без змін. 
Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в частині скасування пункту 2 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 травня 2022 року № 231/07-02, яким наказано ОСОБА_3 , в. о. завідувача Полтавського відділення, посилити контроль за дотриманням трудової дисципліни та правилами внутрішнього трудового розпорядку в Полтавському відділенні, в частині скасування пункту 1 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня 2022 року                        № 437/07-02, яким ОСОБА_4 , завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення за неналежне виконання посадових обов`язків, притягнуто до відповідальності у вигляді позбавлення преміальної надбавки за липень 2022 року, та в частині скасування наказу                          від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», з таких підстав.
Як встановлено судами, керівником Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» 20 травня 2022 року видано наказ № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», у зв`язку з тим, що у жовтні 2021 року на адресу Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» надійшла заява від Адвокатського бюро «Олександра Недельська» в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 1202020240000345      від 13 жовтня 2020 року. Проведення експертного дослідження № 1770-1775                     від 19 жовтня 2021 року було доручено судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення Киві Л. В., яка своїми діями порушила вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.
Вказаним наказом з метою встановлення причин та умов за фактом виявлених порушень та визначення ступеня вини посадових осіб Полтавського відділення було створено комісію з проведення службової перевірки, якій доручено провести службову перевірку в термін з 20 до 24 травня 2022 року.
Задовольняючи позов в частині скасування наказу від 20 травня 2022 року                         № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що вжиті у тексті даного наказу формулювання про те, що ОСОБА_1 «своїми діями порушила вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», фактично виключають можливість висновку комісії про відсутність порушень в діях працівника; зазначена обставина може перешкодити об`єктивній роботі комісії та об`єктивним висновкам комісії за результатами її роботи; вказаний наказ не містить чітких меж та підстав перевірки комісією; в преамбулі наказу та його підставах відсутні об`єктивні дані для проведення даної перевірки, посилання на нормативно-правовий акт, яким би було регламентовано процедуру такої перевірки. Ствердна інформація у вказаному наказі про порушення позивачем Інструкції про призначення та проведення судових експертиз без її конкретизації щодо суті такого порушення, тобто в чому воно полягало, коли за яких обставин було вчинено, тощо, порушує право позивача захищатися від подібних звинувачень.
Проте, з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до статті 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.
Проведення службових розслідувань здійснюється, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання працівниками посадових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоду підприємству, громадянинові, державі; у разі недодержання працівниками законодавства України; на вимогу працівника з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником підприємства. Службове розслідування проводиться з відстороненням відповідного працівника від виконання його посадових обов`язків за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником підприємства. Керівник підприємства, що призначив службове розслідування, контролює хід його проведення, забезпечує членів комісії всіма потрібними для нормальної діяльності умовами, документальними матеріалами. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який момент узяти в ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи і порушувати клопотання про залучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до справи.
Установивши, що проведення службової перевірки згідно з наказом від 20 травня 2022 року № 252/07-02 було зумовлене необхідністю встановлення причин та умов за фактом виявлення порушень та визначення ступеня вини посадових осіб Полтавського відділення, що є правом роботодавця і не може вважатися порушенням прав і законних інтересів працівника, тому в задоволенні позовних вимог в означеній частині слід відмовити.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові                        від 20 травня 2019 року у справі № 553/4454/15-ц (провадження № 61-44452св18).
Також,  ОСОБА_1 просила визнати протиправними та скасувати накази                              від 06 травня 2022 року № 231/07-02 «Про оголошення догани» і від 20 липня                2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення».
Наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  06 травня 2022 року № 231/07-02 «Про оголошення догани» ОСОБА_1 , судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення, оголошено догану (пункт 1), а ОСОБА_3 , в. о. завідувача Полтавського відділення, наказано посилити контроль за дотриманням трудової дисципліни та правилами внутрішнього трудового розпорядку в Полтавському відділенні (пункт 2).
Наказом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса»  20 липня 2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_4 , завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення за неналежне виконання посадових обов`язків, притягнуто до відповідальності у вигляді позбавлення преміальної надбавки за липень 2022 року (пункт 1). ОСОБА_1 , судовому експерту сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення за систематичне порушення вимог Інструкції та неналежне виконання посадових обов`язків, оголошено догану (пункт 2).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися до суду у цій справі за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однак суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на порушення норм процесуального права скасував оскаржувані ОСОБА_1 накази у повному обсязі, тобто вирішив питання про права, свободи, інтереси та обв`язки осіб, які не брали участі у розгляді справи, а саме не заявляли вимог щодо незаконності та протиправності наказів, які були видані щодо них.
Враховуючи викладене у суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не було правових підстав для скасування наказів в частині, що стосувалися                    ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, в частині скасування пункту 2 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 травня 2022 року № 231/07-02, яким наказано ОСОБА_3 , в. о. завідувача Полтавського відділення, посилити контроль за дотриманням трудової дисципліни та правилами внутрішнього трудового розпорядку в Полтавському відділенні, та в частині скасування пункту 1 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня 2022 року № 437/07-02, яким ОСОБА_4 , завідувача сектору економічних та товарознавчих досліджень Полтавського відділення, за неналежне виконання посадових обов`язків притягнуто до відповідальності у вигляді позбавлення преміальної надбавки за липень 2022 року підлягає зміні, шляхом виключення посилання щодо скасування зазначених судових наказів в частині, що стосувалися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, в частині скасування наказу від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в означеній частині із наведених у цій постанові підстав.
Також Верховний Суд не може повністю погодитися з рішенням суду першої інстанції, додатковим рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у травні 2022 року, в якому заявила чотири вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи те, що за наслідками розгляду касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року                      № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», а в решті оскаржувані судові рішення залишив без змін, тому з урахуванням частини десятої статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу, шляхом стягнення з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 984,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі                   12 450 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що зміна оскаржуваних судових рішень, шляхом їх зміни, не призвела до іншого результату вирішення справи, тому розподіл судових витрат в цих частинах суд касаційної інстанції не здійснює.
 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенко І. О. у травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник, зокрема просить судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою та складанням відзиву на касаційну скаргу, заявник надав копію договору про надання правничої допомоги від 11 травня 2022 року                          № 12/2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28 квітня                     2023 року № 1138679, копію платіжної інструкції від 28 квітня 2023 року                              № @2PL561609 на суму 7 000 грн, акт прийому-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги від 11 травня 2022 року № 12/2022 від 28 квітня                   2023 року.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі                   № 755/9215/15-ц).
Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про доведеність                  ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді касаційної інстанції у загальному розмірі 7 000 грн та їх співмірність складності справи і виконаною адвокатом роботою. 
Разом з тим, враховуючи загальний результат розгляду справи дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання про стягнення витрат професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 190 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                   ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, в частині скасування пункту 2 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 травня 2022 року № 231/07-02, та в частині скасування пункту 1 наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня 2022 року                        № 437/07-02, змінити, виклавши його резолютивну частину у такій редакції:
«Скасувати наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                          ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 06 травня                          2022 року № 231/07-02 «Про оголошення догани» в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Скасувати наказ Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                            ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 липня                   2022 року № 437/07-02 «Про дисциплінарне стягнення» в частині, що стосується ОСОБА_1 ».
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, в частині скасування наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про скасування наказу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України                             від 20 травня 2022 року № 252/07-02 «Про проведення службової перевірки співробітників Полтавського відділення за фактами порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» відмовити.
Рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, в частині стягнення з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору скасувати.                            
В решті рішення Київського районного суду міста Полтави від 06 жовтня 2022 року, додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави  від 21 жовтня                   2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
Стягнути з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                            ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь  ОСОБА_1 судовий збір з розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок. 
Додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави від 21 жовтня                   2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року в частині стягнення з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                            ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь  ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшити розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій з 15 000 гривень до 12 450 гривень.
Стягнути з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз                            ім. Засл. проф. М. С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в розмірі 1 190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.          
 
ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:С. О. Карпенко     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   В. В. Пророк |