УХВАЛА
 
16 листопада 2023 року                                                 
м. Київ
 
справа № 347/721/22
провадження № 61-12631ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 , про визнання недійсними та скасування державної реєстрації договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки, скасування держаної реєстрації, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
06 листопада 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у вказаній справі.
 
Касаційна скарга на вказане судове рішення надійшла з пропуском строку 
на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.
 
До касаційної скарги ОСОБА_1 додала заяву про поновлення строку 
на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.
 
ОСОБА_1 зазначає, що 18 серпня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, вона вперше подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року.
 
Верховний Суд своєю ухвалою від 16 жовтня 2023 року вказану касаційну скаргу визнав неподаною та повернув заявниці із зазначенням про те, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (провадження № 61-12631ск23). Дану ухвалу ОСОБА_1 отримала засобами поштового зв`язку 31 жовтня 2023 року.
 
06 листопада 2023 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на вказане судове рішення. 
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, вважаю, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема, касаційна скарга, після її повернення, повторно подана 
в нетривалий проміжок часу з урахуванням зазначених причин повернення.
 
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, виходячи 
з наступного.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання 
у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку 
з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 
2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 
2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який 
є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.
 
У поданій касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявниця посилається на те, що підставою для скасування судового рішення 
та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Проте, наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на частини 1, 3 статті 411                    ЦПК України без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених 
у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Наведене свідчить про часткове невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить, 
ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судового рішення, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, та додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Крім того, заявником у касаційній скарзі у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено відомості про наявність або відсутність у неї  електронного кабінету.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що 29 червня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 3200-IX «Про внесення змін 
до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації 
та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (тут і далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 
21 липня 2023 року та введений в дію 18 жовтня 2023 року.
 
Пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
 
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі 
з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням 
про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
 
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 14 ЦПК України (тут і далі - в редакції, яка введена в дію 18 жовтня 2023 року відповідно до Закону України № 3200-IX) суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення 
та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, 
що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
 
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, 
в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, 
в добровільному порядку.
 
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду 
з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також 
у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
 
Реєстрація в ЄСІТС не позбавляє особу права на подання документів до суду 
в паперовій формі, проте, саме в електронній формі особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії виключно за допомогою ЄСІТС, з використанням власного електронного підпису, якщо інше не передбачено ЦПК України.
 
Також у касаційній скарзі в порушення пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено третю особу у справі - ОСОБА_6 та її місце проживання чи перебування.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, 
їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
 
За таких обставин заявнику необхідно звернутися до Верховного Суду із уточненою редакцією касаційної скарги, в якій зазначити: конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судового рішення, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, зазначити третю особу у справі - ОСОБА_6 
та її місце проживання чи перебування, та надати відомості про наявність 
або відсутність у неї  електронного кабінету.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 
2023 року задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року.

 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                          В. В. Сердюк