Справа № 344/13906/23 
Провадження № 22-ц/4808/1414/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючого судді        Баркова В. М.,
       суддів:                Мальцевої Є.Є.,
       Девляшевського В. А.,
               секретар                Возняк В. Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2023 року, в складі судді Пастернак І. А., ухвалене в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, у справі за заявою позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Просила суд скасувати рішення державного реєстратора Лисецької селищної ради Тисменицького району, Івано-Франківської області Дем`янек І. А. від 01 вересня 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нежилове приміщення 3,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 ..
Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між  ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , посвідчений 16 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н. В., реєстровий номер 1272 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.
У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною розпорядження та відчуження на нежитлове приміщення № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 , до набрання чинності рішення суду по даній справі.
Заяву мотивувала тим, що спірне майно зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 , та у нього немає жодних перешкод для його продажу. З метою ефективного захисту порушеного права позивачки, вважає за необхідне накласти арешт на спірне майно.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2023 рокузаяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження на нежитлове приміщення № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, оскільки вона прийнята із порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування скарги посилається на те, що підставою забезпечення позову є існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів заявника в разі невжиття заходів забезпечення позову, тому, звертаючись із такою заявою особа має довести належність їй таких прав і те, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав заявника повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Проте, позивачка не вказала яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.
Крім того апелянт є фізичною особою-підприємцем, а накладений судом арешт позбавляє його можливості здійснення господарської діяльності щодо передачі належного йому нерухомого майна в оренду.
Також,  ОСОБА_1  зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних доказів про те, що нежитлове приміщення № 3 будь-яким чином може за своїми властивостями бути приміщенням спільного користування та може бути призначене для обслуговування всього будинку АДРЕСА_1 , а не є окремим та самостійним об`єктом нерухомого майна.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Шургот О. В. посилається на те, що рішення суду про задоволення заяви ОСОБА_2 , ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.
Інші учасники справи не скористались своїм право на подання відзиву на апеляційні скарги. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1  адвоката Хемича В. М., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки ОСОБА_2  адвоката Шургот О. В., яка просила залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Статті 149 та 150 ЦПК України містять підстави та види забезпечення позову.
У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог представника позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкурентним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу за захистом яких заявник звертається до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
З тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо правомірності набуття відповідачами права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , яке позивачка вважає допоміжним приміщенням будинку, яке в зв`язку із цим знаходиться у спільній сумісній власності всіх власників квартир будинку.
Суд першої інстанції при задоволенні заяви обґрунтовано вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження приміщення, який є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки гарантує виконання можливого рішення суду, вказаний вид забезпечення позову є доцільним, пов`язаним із предметом позову та достатнім для забезпечення і такий вид забезпечення, як накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін та не порушує речове право володіння особи спірним майном.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги про те що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, як власник спірного приміщення є відповідачем у даній справі, і саме нерухоме майно, зареєстроване на нього, є предметом позову.
Також не можна погодитися з доводами скарги й щодо втручання суду першої інстанції у підприємницьку діяльність відповідача, оскільки суд заборонив розпоряджатися спірним приміщенням, а не володіти та користуватися ним.
Інші доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. А. Девляшевський

       Є. Є. Мальцева