ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 жовтня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 215/430/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року (суддя Букіна Л.Є.) 
у справі № 215/430/21   
за позовом ОСОБА_1 ,    
до Начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної Оксани Володимирівни,  
про визнання протиправною бездіяльності, -                                                
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Каретіної Оксани Володимирівни, в якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність відповідача за результатом розгляду заяви від 03.01.2020, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції в розумінні ст.. 144 Конституції України та зобов`язати прийняти індивідуальний акт відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України і ст. 46 Конституції України;
визнати протиправною бездіяльність відповідача за результатом розгляду заяви від 03.01.2020, яка виявилася у порушенні правового порядку статей 3, 19, 21, 68, 92 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»;
визнати протиправною бездіяльність відповідача за результатом розгляду заяви від 03.01.2020, яка виявилася у не підкоренні ст.ст. 3, 21, 22, 48 Конституції України та встановити наявність у неї компетенції призначити соціальну допомогу не нижчу від прожиткового мінімуму.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 позовну заяву залишено без руху на підставі ч.1 ст.169 КАС України та зобов`язано позивача у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду позовної заяви із викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 908,80 грн.
На виконання вимог ухвали суду від 02.03.2021 позивач 14.04.2021 подав до заяву про відкриття провадження у справі після усунення недоліків, в яких останній, серед іншого, просив звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачеві. Позивач наполягає на тому, що усунув недоліки позовної заяви заявою від 14.04.2021, у зв`язку з чим у суду були наявні підстави для відкриття провадження у справі. Вважає, що судом зроблено безпідставний висновок про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову, оскільки останнім надано до суду достатні докази для такого звільнення. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 підставами для залишення позовної заяви без руху стало те, що позовна заява подана без викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не надано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 908,80 грн.
На виконання вимог ухвали суду від 02.03.2021 позивачем подана заява від 14.04.2021 про відкриття провадження у справі та долучена довідка Тернівського управління праці та соціального захисту населення м. Кривий Ріг №2944 від 02.04.2021.
Із змісту вказаної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем вимоги ухвали суду від 02.03.2021 не виконано.
Виходячи з наявних матеріалів справи, суд апеляційної інстанції визнає правильними висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 КАС України.
Згідно із ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
У відповідності із п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається:
зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
У спірному випадку поданий позов стосувався бездіяльності відповідача за результатом розгляду заяви від 03.01.2020, яка полягає у неналежному застосуванні управлінської функції, правового порядку Конституції України та не призначенні соціальної допомоги не нижчої від прожиткового мінімуму.
Проте, як вбачається із позовної заяви, позивачем не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, що є свідченням недотримання позивачем приписів ст.160 КАС України щодо вимог до позовної заяви в частині визначення змісту позовних вимог, викладення обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність надання позивачем документу про сплату судового збору за подання позову.
Згідно частини 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Досліджуючи матеріали позовної заяви, судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимогам вищенаведеної норми, позивачем не долучено до позовної заяви документу про сплату судового збору. При цьому, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі складним майновим станом.
За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Як слідує з наведених положень процесуального закону та правильно зазначено судом першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.
На підтвердження своїх аргументів щодо складного майнового стану позивачем при зверненні до суду з позовною заявою надано довідку Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради від 16.12.2020, у якій зазначено, що позивач отримав компенсацію по догляду за інвалідом І групи у період з січня 2018 року по грудень 2019 року у сумі 764 грн. 56 коп. 
Виходячи із змісту цієї довідки, суд першої інстанції правильно зазначив про неможливість визначення розміру річного доходу позивача, як того вимагає стаття 8 Закону України «Про судовий збір», отже, ця довідка не може бути належним доказом на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, оскільки доказів того, що щомісячна компенсація виплат непрацюючій особі є єдиним джерелом доходів позивача до суду надано не було, а тому така довідка не відображає відомості про об`єктивний матеріальний стан позивача станом на дату подання адміністративного позову, оскільки останній може мати і інші джерела доходу.
Зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім довідки УПСЗН, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору, поданої разом з позовною заявою, що також стало підставою для залишення позовної заяви без руху.
Із змісту поданої позивачем на виконання вимог суду заяви про відкриття провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви вбачається і правильно  встановлено судом першої інстанції, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду та не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк. 
Наявні у справі документи не є належними доказами складного майнового стану позивача, що було б  перешкодою спати судового збору у визначеному законом розмірі.
Суд зазначає, що обов`язок щодо надання до суду переконливих доказів, які свідчать про неможливість сплати судового збору покладений саме на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням. Лише у разі неможливості самостійно подати такі докази з об`єктивних причин, особа повинна про це повідомити суд, заявивши відповідне клопотання про їх витребування. У поданій позовній заяві позивачем не наведено причин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що надання таких доказів не може бути підставою лише для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки положення статті 133 КАС України передбачають і інший порядок вирішення питання щодо сплати судового збору, а саме: зменшення розміру належного до оплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Таких клопотань позивачем заявлено не було.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору. 
Згідно п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції дотримано норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Передбачені ст. 320 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 215/430/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко