ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" листопада 2023 р.           Справа№ 920/1105/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Козир Т.П. 
          Мальченко А.О. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С., 
представники сторін:
від позивача - Орел С.С.,
від відповідача - Майборода А.Л.,
розглядає апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" 
на ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.09.2023
про відмову в поновленні процесуального строку та повернення зустрічної позовної заяви 
у справі № 920/1105/20 (суддя Котельницька В.Л.)
За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут"
про стягнення 412532242,89 грн, -
ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" про стягнення 412 532 242, 89 грн.
12.09.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" звернулося до Господарського суду Сумської області з зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та просило (т.10, а.с. 103):
1) поновити строк на прийняття зустрічної позовної заяви та прийняти зустрічну позовну заяву до свого провадження;
2) визнати недійним пункт 4.1 договору купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року № 18-544-Н укладений між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "СУМИГАЗ ЗБУТ";
3) стягнути з AT "НАК "Нафтогаз України" на користь ТОВ "СУМИГАЗ ЗБУТ" витрати на оплату судового збору.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на прийняття зустрічного позову та повернуно зустрічний позов Товариству з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут".
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що норма п. 4 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України регламентує вирішення питання прийняття зустрічного позову у підготовчому засіданні, а не на стадії  розгляду справи по суті, на якій зараз перебуває провадження в даній справі, відтак ну думку місцевого господарського суду зустрічний позов не відповідає нормам частин 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, а тому згідно з ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява повертається заявнику.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви задовольнити та направити зустрічну позовну заяву до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права. Зокрема скаржник зазначає, що військова агресія російської федерації проти України та введення на території України воєнного стану визнаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) для всіх суб`єктів господарської діяльності та в свою чергу є такими, що унеможливлюють виконання зобов`язань за договорами. Оскільки Сумська область межує з країною-агресором кожного дня з`являються повідомлення про повітряну тривогу. Часті та тривалі повітряні тривоги, а також загрози артилерійського обстрілу з прикордонних територій. Всі ці обставини на думку скаржника є об`єктивними і поважними, та такими, які обумовили порушення строку на подання зустрічного позову. Проте, скаржник вважає, що в порушення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції безпідставно не врахував ці обставини, приймаючи рішення про відмову у відновленні пропущеного процесуального строку для подання зустрічного позову.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп.
27.09.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року, витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1105/20.
09.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Сумської області надійшли матеріали справи №920/1105/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року у справі №920/1105/20 та призначено розгляд справи на 01.11.2023 року.
23.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
30.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 01.11.2023 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції    встановив наступне.
Відповідно до частин першої - шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
З аналізу даної норми вбачається, що в поняття зустрічного позову входять дві ознаки. По-перше, зустрічний позов є самостійним позовом, який так само може бути пред`явлений окремо від первинного позову, отже можна зробити висновок, що він повинен задовольняти всі умови, що ставляться до звичайних позовів. По-друге, зустрічний позов - один із засобів захисту відповідача проти вимог позивача, тому він повинен повністю або частково унеможливити задоволення первинного позову.
При цьому, право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. (Така правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18).
Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Згідно положень п. 8) ч. 2 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України    в ухвалі про прийняття позовної заяви та відкриття провадження зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов.
Відзив подається до суду у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1105/20 в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 22.12.2020 року; встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи, в тому числі відповідачу було встановлено строк для надання відзиву - до 30.11.2020 року. (т.6, а.с. 154).
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4050108890233 з якого вбачається, що ТОВ «Сумигаз збут» отримало ухвалу Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 року 11.11.2020 року. (т.6, а.с. 156).
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, зустрічна позовна мала бути подана відповідачем до 30.11.2020 року.
Водночас, через загальний відділ діловодства суду першої інстанції, 02.12.2020 року від ТОВ «Сумигаз збут» надійшов відзив на позову заяву, в якому не було зустрічної позовної заяви, а зі змісту самого відзиву не вбачається, що відповідач мав намір подавати в майбутньому зустрічний позов. (т.6, а.с. 158-169).
Натомість, вже 12.09.2023 року відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут", подав зустрічний позов до Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", відповідно до якого відповідач просив (т.10, а.с. 103):
1) поновити строк на прийняття зустрічної позовної заяви та прийняти зустрічну позовну заяву до свого провадження;
2) визнати недійним пункт 4.1 договору купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 року № 18-544-Н укладений між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "СУМИГАЗ ЗБУТ";
3) стягнути з AT "НАК "Нафтогаз України" на користь ТОВ "СУМИГАЗ ЗБУТ" витрати на оплату судового збору.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Відповідно до частини першої статті 119 цього Кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною другою статті 119 цього Кодексу            встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.     
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 року №904/5995/16.
Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016 року). Зважаючи на це, вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має виходити з наведених вище відмінностей між поновленням та продовженням процесуальних строків, враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій.
Враховуючи положення ст. 176 та 180 Господарського процесуального кодексу України строк для подання зустрічного позову встановлюється законом, а отже може бути поновлений судом за заявою учасника справи якщо суд визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Статтею 180 Господарського процесуального кодексу України про пред`явлення зустрічного позову не встановлює неможливість поновлення строку на подання зустрічного позову.     
Пропущений учасником процесуальний строк, який встановлений законом, може бути поновлений судом, зокрема, за умови подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання    причин пропуску строку поважними,    крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.
В обґрунтування поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви відповідач посилався на введення на території України воєнного стану та подальше продовження дії  воєнного стану, у зв`язку чим після пошкодження об`єктів енергетики на території Сумської області оголошуються часті та тривалі повітряні тривоги, існують постійні загрози артилерійського обстрілу, на підставі чого відповідач не мав можливості подати зустрічну позовну заяву у встановлені нормами Господарського процесуального кодексу України строки.
Суд    першої інстанції визнав неповажними наведені причини пропуску строку для звернення із зустрічною позовною заявою.
Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого судом строку. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі №990/115/22.
Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду із зустрічним позовом у цій справі (30.11.2020 року) не припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина не могла унеможливити дотримання такого строку скаржника.
Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду 910/1349/22 від 22.03.2023 року, №922/2738/21 від 27.03.2023 року.
Таким чином, доводи скаржника про те, що суд не врахував обставини введення воєнного стану на території України не заслуговують на увагу в даному випадку.
Доводи скаржника про те, що в суворому тлумаченні судом положень Господарського процесуального кодексу України в частині строків звернення із зустрічною позовною заявою проявився суворий формалізм є безпідставними та не можуть бути врахованими колегією суддів.
Згідно ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Отже, оскільки, відповідач подав зустрічну позовну заяву з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, місцевим господарським судом було правомірно повернуто зустрічну позовну заяву відповідача.
Колегія суддів зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України. Тому, учасники провадження мають розуміти, що встановлені судом строки будуть застосовані.
Крім того, колегія суддів враховує, що повернення оскаржуваною ухвалою суду зустрічного позову не позбавляє права пред`являти позов у загальному порядку, а тому не є обмеженням доступу до правосуддя.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права. 
Право особи подати зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин першої, другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2019 року у справі №904/3987/18.
Таким чином судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали дотримано вимог процесуального законодавства та правомірно повернуто відповідачу зустрічну позовну заяву з підстави пропуску процесуального строку для її подання.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.   
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.   Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" на ухвалу господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року №920/1105/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Сумської області від 14.09.2023 року №920/1105/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1105/20 для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.11.2023 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                А.О. Мальченко