ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 750/1575/23
провадження № 51-4007км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                 ОСОБА_5 ,
потерпілої                                                                 ОСОБА_6 ,
представника потерпілої                                        ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року
та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року.
Зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження, внесене Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12017270010001294 від 16 лютого 2017 року за  ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК), на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Не погодившись із рішеннями судів, ОСОБА_6 звернулася до Суду з касаційною скаргою, у  якій ставить вимогу про скасування ухвал Деснянського районного суду м. Чернігова від  15  лютого 2023 року та Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року. На її думку, оскаржені судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК. Акцентує на  тому, що винуватим у вчиненні кримінального правопорушення щодо неї є ОСОБА_8 , що  про нього, як про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, вона повідомила орган досудового розслідування. Потерпіла вважає, що рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК є необґрунтованим.
Крім того, на думку ОСОБА_6 , строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився, оскільки ОСОБА_8 вчинене нове кримінальне правопорушення, відомості про яке внесене до ЄРДР за № 12017270010002396.
Вказує, що порушено її процесуальні права, оскільки її захисник не мав можливості з`явитися в  судове засідання, а суд не роз`яснив її права просити про відкладення судового розгляду.
Позиції учасників судового провадження
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтримали вимоги касаційної скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечила проти задоволення касаційної скарги. 
Прокурор, яка брала участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, подала письмові заперечення, у яких виклала мотиви незгоди з доводами касаційної скарги.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і  місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У касаційній скарзі потерпіла стверджує, що суд порушив її процесуальні права у зв`язку з  проведенням судового засідання за відсутності її представника.
Аналогічні доводи були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано вважав їх  такими, що  не  заслуговують на увагу, оскільки матеріали судового провадження містять відомості про те, що представник потерпілої ОСОБА_9 був повідомлений про час та місце судового розгляду завчасно, ні потерпіла, ні її представник не подавали заяв про відкладення судового розгляду на інший день, а відеозапис судового засідання, зафіксований на технічному носії інформації, свідчить про те, що ОСОБА_6 на запитання головуючої щодо можливості проводити судове засідання за  відсутності її представника відповіла ствердно.
Разом із тим колегія суддів погоджується з доводами потерпілої про необґрунтоване закриття провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, ст. 49 КК та недотримання судами попередніх інстанцій вимог статей 370, 419 КПК.
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і  вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і  неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини,
що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. 
Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Частиною 2 ст. 125 КК встановлена відповідальність за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а отже, відповідно до положень ст. 12 КК вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КПК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, зокрема і кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.125 КК, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки.
Місцевий суд виходив із того, що за наслідками досудового розслідування кримінального провадження № 12017270010001294 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.  125 КК, не встановлено, хто саме вчинив кримінальне правопорушення, у провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення закінчився, з огляду на що дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
Чернігівський апеляційний суд це рішення місцевого суду вважав правильним і таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів суду касаційної інстанції указаний висновок вважає передчасним.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим усіх зібраних та перевірених доказів.
З матеріалів справи вбачається, що за заявою ОСОБА_6 про протиправне заподіяння їй  тілесних ушкоджень ОСОБА_8 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 16 лютого 2017 року до ЄРДР за № 12017270010001294 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК. 
У 2017-2020 роках у цьому проваджені було неодноразово допитано потерпілу ОСОБА_6 (16 лютого, 23 та 30 березня 2017 року, 07 вересня 2018 року), яка вказувала на конкретну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. 20 вересня 2018 року у провадженні проведено слідчий експеримент. До матеріалів провадження долучено висновок експерта № 177 про наявність у ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також дані, які характеризують ОСОБА_8 , який 31 березня 2017 року відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.
27 липня 2017 року проведено огляд місця події по АДРЕСА_1 . Крім того, були допитані 27 липня 2017 року свідок ОСОБА_10 ; 28 липня 2017 року - свідок ОСОБА_11 , 04  лютого 2020 року - свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 
27 лютого 2020 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про здійснення приводу свідка ОСОБА_14 , яка не з`являлася на численні виклики слідчого, проте 28 лютого 2020 року у  задоволенні клопотання про привід свідка ОСОБА_14 відмовлено. 
Станом на 03 лютого 2023 року сторона обвинувачення дійшла висновку, що за результатами проведених слідчих дій, достатніх доказів, які би вказували на причетність конкретної особи до  вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 , органом досудового розслідування не встановлено. 
За змістом клопотання про закриття провадження йдеться про те, що прокурор неодноразово надавав вказівки щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, однак матеріали справи не містять відомостей, які саме вказівки було надано та які саме дії було вчинено слідчим на виконання наданих вказівок.
Вказане унеможливлює обґрунтовану оцінку судом того, чи було здійснено слідчим належних заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку, визначеному статтями 91-94 КПК, чи  проведено в достатньому обсязі слідчі дії, а отже, чи є обґрунтованим клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.
Зміст оскарженого в касаційному порядку рішення суду першої інстанції свідчить, що вирішуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, ст. 49 КК місцевий суд не надав належної оцінки доводам потерпілої про вчинення кримінального правопорушення щодо неї конкретною особою, про недотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. 
Крім того, суд залишив поза увагою, що у поданому клопотанні про закриття кримінального провадження №  12017270010001294, прокурором не викладено об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, не відображено, що потерпіла зазначає про конкретну особу, яка його вчинила.
Апеляційний суд також не звернув належної уваги на доводи потерпілої, яка в апеляційній скарзі наполягала на тому, що кримінальне правопорушення щодо неї вчинив ОСОБА_15 , що  під час досудового розслідування не здійснено всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, та помилку місцевого суду не  виправив, унаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає положенням статей 370, 419.
Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на  конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або  відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про  достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про  наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. 
У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).
Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження 
№ 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження 
№ 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23).
Підстави до закриття кримінального провадження, передбачені п. 3 і п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, є  взаємовиключними. Закриття кримінального провадження, де потерпілий за ч. 2 ст. 125 КК наполягає на вчиненні кримінального правопорушення щодо нього конкретною особою, на яку в передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, на  підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в контексті приписів статей 370, 412 КПК.
Допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування оскаржених рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд з урахуванням приписів КПК, за наслідком якого ухвалити законне та  обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                        ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3