Дата документу 08.11.2023 Справа № 2-3138/07

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 2-3138/07 Головуючий у 1 інстанції: Дзярук М.П.
Провадження № 22-ц/807/1899/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом,
В С Т А Н О В И В:

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що його діду ОСОБА_3 належала частка домоволодіння АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 дід помер. Після його смерті спадщину прийняв його батько ОСОБА_4 шляхом фактичного володіння та користуванням спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки спірного домоволодіння. Спадкоємцями є він, його мати ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 . В передбачений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а його мати з братом з заявою про відмову від своєї частки у спадщині на його користь. Однак свідоцтво про право на спадщину видано не було в зв`язку з тим, що його батько за життя не оформив спадщину після смерті свого батька та діда позивача - ОСОБА_3 . 

Також вказує, що в свідоцтві про його народження батьком зазначено -   ОСОБА_4 замість   ОСОБА_7 . Позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини його батьком ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 , встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4  як сина та батька, встановити факт прийняття спадщини ним - ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_2 право влас-
ності на спірну частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2007 року позовну заяву задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Приладишевої Н.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не перевірив та не встановив належного відповідача та третю особу у справі. Оскільки у цих спірних правовідносинах позов мав бути пред`явлений саме до ОСОБА_1 , яка була спадкоємцем після смерті свого батька та матері і яка прийняла спадщину шляхом проживання в одному будинку з ними. Факт проживання ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_2 підтверджується записами будинкової книги, а також довідкою про місце проживання від 23.08.2023р. та записом у паспорті. 

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять взагалі жодних направлень або ж вручень судових повісток третій особі – ОСОБА_1 , що свідчить про те, що суд першої інстанції свідомо не здійснив виклик учасника справи у судове засідання, порушивши норми процесуального права та права третьої особи, яка у такий спосіб була позбавлена можливості надавати свої заперечення проти позову та докази на їх підтвердження, зокрема, щодо права позивача на все спадкове майно. 

Суд без ретельного дослідження обставин у справі визнав за позивачем право власності у порядку спадкування на 77/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , як на належні батьку позивача ОСОБА_4 , не зваживши на те, що вона є сестрою батька позивача та прийняла спадщину одночасно із ним на частку спадщини після смерті їх спільного батька – ОСОБА_3 та матері – ОСОБА_8 .
Позивачем ОСОБА_2 в особі адвоката Мітасова М.І. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він фактично визнає апеляційну скаргу, а саме, що апелянт ОСОБА_1 та батько позивача – ОСОБА_4 є рідними братом і сестрою, які після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 успадкували по частці спадкового майна. Просять у відзиві апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухваливши рішення про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 на 77/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на цю частку у спадщині. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її адвоката Приладишевої Н.Г., які підтримали апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_2 та його адвоката Мітасова М.І., які наполягали на вимогах відзиву на скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано: 23/100 частини - за ОСОБА_9 , 77/100 частини - за ОСОБА_3 . 
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 77/100 частини спірного будинковолодіння. 

Спадкоємцями за законом були дружина померлого ОСОБА_8 та його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 

Відповідно до довідки голови квартального комітету № 29 Комунарського району м. Запоріжжя ОСОБА_4 постійно проживав у спірному домоволодінні, а зареєстрований був за адресою АДРЕСА_3 , тобто фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 . 

Відповідно до наданої суду довідки з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не заводилась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 

Після його смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач ОСОБА_2 - син померлого, а дружина та син ОСОБА_6 померлого подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 , що підтверджується наданою до суду з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копією спадкової справи після померлого ОСОБА_4 . 

Згідно копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 є: мати - ОСОБА_5 та батько - ОСОБА_4 . 

Через неправильне написання по-батькові його батька, яке не відповідає написанню імені дідуся як первісного спадкодавця в правовідносинах спадкування, що є перешкодою для процесу спадкування та оформлення спадщини, позивач просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4 як батька та сина; факт прийняття спадщини його батьком ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 (його дідуся); факт прийняття спадщини ним – ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_4 . 

Щодо визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на 77/100 частин домоволодіння як спадкового майна ця цивільна справа позовних вимог та подальших заяв по суті спору не містить. Визначитись, чи були такі уточнення в процесі розгляду справи не мається можливості, оскільки фіксування судового процесу під час розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням чинного цивільно-процесуального кодексу не передбачалось.

Судом були задоволені заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_2 , а також визнано право власності на 77/100 частини домоволодіння як спадкового майна, але про заявлення таких вимог відомостей у справі не мається.

Щодо різності написання по-батькові третьої особи ОСОБА_1 та імені спадко-давця ОСОБА_3 (деколи зазначено ОСОБА_10 ) у різних документах, то колегія виходила із того, що позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду визнав, що третя особа ОСОБА_1 , яка з`явилась до судового засідання, є його рідною тіткою та сестрою його батька ОСОБА_4 . 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що саме вона має бути відповідачем в цьому спорі, оскільки прийняла спадщину разом із братом ОСОБА_4 , який є батьком позивача, після смерті їх спільного батька – ОСОБА_3 . Отже позов судом розглянуто по суті із його задоволенням до неналежного відповідача. 

Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 у справі № 619/2796/19-ц роз`яснив, що 
суд має, насамперед, визначити, чи належним є визначений позивачем відповідач у ініційованому ним судовому провадженні. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
  
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 394/8/19 (провадження № 61-1404св20) щодо спору про спадкування зазначено, що позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, вказано відповідачем міську раду при наявності іншого спадкоємця, який прийняв спадщину, що унеможливлює розгляд справи по суті.Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено, що в цій цивільній справі відповідачем в позові щодо спадкування визначено Запорізьку міську раду, а третьої особою – ОСОБА_1 , яка також є спадкоємцем після смерті цього ж первісного спадкодавця - ОСОБА_3 . 

Наразі, в ході апеляційного розгляду справи позивач визнав ту обставину, що його 
тітка ОСОБА_1 теж прийняла спадщину, як і його батько ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_3 . 
Але в його позовній заяві було зазначено, що відповідачем ним визначено Запорізьку міську раду, а не ОСОБА_1 , оскільки згідно статті 1277 ЦК України своєчасно не витребуване спадкоємцями майно переходить у власність громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування. 

Суд першої інстанції у рішенні зазначив, що після смерті ОСОБА_3 (первісний спадкодавець) маються спадкоємці першої черги за законом: його дружина – ОСОБА_8 , дочка - ОСОБА_1 (третя особа), син - ОСОБА_4 ( батько позивача). Але визнавши, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смеріт батька ОСОБА_3 , суд взагалі не дослідив, чи прийняли спадщину також дружина і дочка померлого спадкодавця з урахуванням чинного на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 законодавства, яким спадщину можливо було прийняти шляхом вступлення в управління спадковим майном. 

Вказана допущена судом неповнота у розгляді справи призвела до того, що ним не було з`ясовано, чому спадкоємець ОСОБА_1 визначена у позові як третя особа, а Запорізька міська рада відповідачем, яким фактично визнано позов. 

Між тим, у позовній заяві позивачем зазначено, що третя особа ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у домоволодінні АДРЕСА_1 , яке є спадковим майном, право на яке мають спадкоємці. Але суд не перевірив, чи проживала 
вона разом із спадкодавцем на час його смерті в 1998 році, хоча допитана в ході розгляду справи свідок ОСОБА_11 надала пояснення, що ОСОБА_3 побудував за адресою АДРЕСА_1 великий будинок з порибудовою, та у прибудові жив ОСОБА_4 (батько позивача), а у великому будинку жила його сестра ОСОБА_1 (третя особа) та живе до сих пір, між якими були погані відносини ( а.с. 45-зворот). Такі ж пояснення надав свідок ОСОБА_2 , який є третім сином померлого ОСОБА_3 (власника спадкового будинковолодіння), уточнивши, що сестра ОСОБА_1 проживає в цьому будинку з народження і по теперішні час. 

 Проте, суд не помітив та не з`ясував вказані обставини, не відобразивши їх в судовому рішенні. 
Колегія  зазначає, що вирішення позову ОСОБА_2  у даній справі по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків  ОСОБА_1 , а тому саме вона має бути відповідачем в цій справі. Вказане базується на тому, що ОСОБА_1  є дочкою спадкодавця, яка вважає себе спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та наполягає на тому, що має право на частину житлового будинку в порядку спадкування.

При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.

Такими чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що підтверджуються й нші доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення судом. 

Колегією встановлено, що розгляд справу судом першої інстанції відбувся без належного повідомлення третьої особи ОСОБА_1 про судові засідання в цій справі

Так, судом вперше 23.07.2007р. було направлено ОСОБА_1 судову корес-понденцію, у вмісті якої містилась копія позовної заяви. Але згідно із зворотним поштовим повідомлення за її отримання розписалась якась особа «за довіреністю», проставивши не підпис, а лише призвище Чміль ( а.с. 19). 

ОСОБА_1 наголошує у скарзі, що ніякої довіреної особи у неї в цей час не було, а поштову кореспонденцію отримано не нею. 

В подальшому, в судове засідання на 26.11.2007р. ОСОБА_1 не отримала спрямовану їй судову повістки, у якій зроблено запис «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 40, 41), а в судове засідання на 19.12.2007р., у якому було постановленоя рішення, судову повістку суд їй навіть не направляв. 

Також в подальшому судь взагалі не направив їй копії рішення у справі. Принаймні, жодного супровідного листа про направлення копії рішення матеріали справи не містять. 
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України ( у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторні або будь-кого з інших осіб, які беруть участьу справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки. 

Таке процесуальне порушення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 ЦПК України (у редакції на час ухвалення рішення) було підставою для скасування рішення суду та направлена справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На час подання апеляційної скарги та її розгляду апеляційним судом такі обставини визначені п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК як обов`язкові для скасування оскаржуваного рішення суду із прийняттям рішення апеляційним судом. 

Між тим, таке становище, коли у справі позивачем визначено неналежного відповідача, а апеляційний суд не має повноважень на залучення на цій стадії належного, то у такому разі апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити своє рішення по суті спору, зокрема, з урахуванням часткового визнання апеляційної скарги позивачем, що частки у спадщині обох спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають бути рівними, та усним погодженням третьої особи ОСОБА_1 із таким вирішенням спору. 

Беручи до уваги все вище наведене, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому відповідно до приписів пп. 1, 3, 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні позову, пред`явленого до неналежного відповідача.

       Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, то з останнього на користь апелянта ОСОБА_1 підлягають стягненню всі понесені судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1073,60 грн 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2007 року у цій справі скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2023 року.

Головуючий:                 С.В. Маловічко 

Судді:         М.С. Гончар 

               Г.С. Подліянова