Справа № 298/65/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 вересня 2023 року м. Ужгород
                                                                        Справа № 298/65/21

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,
з участю секретарки судових засідань Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2022 року, повний текст складно 30.08.2022, ухвалене суддею Зизич В.В.,

у с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позов обґрунтовано тим, що вона є потерпілою від насильницького кримінального правопорушення проти здоров`я, вчиненого відносно неї відповідачем, що стверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12019070070000379, ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02.07.2020 у справі № 298/1737/19 та висновком експерта № 359 від 18.11.2019, виданим Ужгородським міжрайонним відділенням судово-медичної експертизи.
Вказувала, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, завдав їй тілесних ушкоджень унаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді травматичного центрального перелому нижньої щелепи справа. Повний перелік тілесних ушкоджень та їх тяжкість наведено у висновку експерта № 359 від 18.11.2019. При цьому після нанесення їй удару в область голови, відповідач не викликав екстрену медичну допомогу та не надав їй допомоги, а спокійно пішов із місця події.
18 листопада 2019 року її було госпіталізовано до ЗОКЛ ім. А. Новака, де в оториноларингологічному відділені вона провела стаціонарне лікування аж до 25 листопада 2019 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого за № 15404/1175.

Зазначала і те, що через фізичній біль та моральні страждання під час стаціонарного лікування вона не змогла зберегти будь-яких доказів про понесені матеріальні витрати на медикаменти, адже в той момент жила надією на одужання, а відтак оцінити розмір понесених матеріальних витрат на лікування не може.
Стверджувала, що неправомірними діями відповідача їй завдано немайнової шкоди, наслідком яких стали моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни в її житті, а саме почалися негативні переживання та спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції на фізичний біль, запаморочення, втрата свідомості, нудота та втрата двох зубів. Учинене ОСОБА_2 правопорушення також викликало складність виконання нею повсякденних обов`язків, переживання психологічного дискомфорту, порушення сну, неприємні сновидіння, що пов`язані з цією подією, замкненість та бажання уникати контакту з людьми. Наслідки перенесених фізичних тілесних і моральних травм призвели також до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін - підвищення артеріального тиску, пригніченості та негативних переживань. Вона дотепер залишається обмежено працездатною у зв`язку з підвищенням артеріального тиску та неможливістю повноцінного споживання їжі через утрату зубів. 
Отже, у зв`язку з учиненням відносно неї відповідачем злочину їй завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушені нормальних життєвих зв`язків, тривалого відчуття фізичного болю, зверненням до лікарів, а тому її розмір оцінює у 40 000 гривень.
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну (немайнову) шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 40 000 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 851,25 гривень. 

Не погоджуючись із цим рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Скарга мотивована тим, що місцевим судом залишено поза увагою відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження заподіяння позивачці моральної шкоди. На його думку, не є доведеним ОСОБА_1 зміни в її житті, зокрема зниження ступеня її престижу, ділової репутації тощо. 
Зазначав, що з доданої суду довідки-характеристики Дубриницької сільської ради № 05-02/852 від 21.05.2021 видно, що позивачка за місцем свого проживання показала себе як конфліктна особа, яка часто безпідставно викликає поліцію, конфліктує з сусідами та не спілкується з сином і невісткою. 

Також до адміністративної комісії сільради надходили протоколи поліції щодо протиправних дій ОСОБА_1 .
Звертав увагу і на те, що позивачка неодноразово протягом 2018-2020 років притягалася до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, образи, нецензурну лайку, безпідставний виклик поліції тощо, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.
Отже, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього моральної шкоди, суд дійшов висновків, які прямо протилежні вказаним вище обставинам справи.
З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 не скористалася.
Сторони у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Водночас 18.09.2023 на адресу Закарпатського апеляційного суду від апелянта-відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи через неможливість особисто взяти участь у судовому засіданні та перебуванням його адвоката у відрядженні, проте колегія суддів наведені причини неявки сторони відповідача вважає неповажними та вони не підтверджуються жодними доказами. З огляду на це неявка учасників справи, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом установлено, що 17 жовтня 2019 року за фактом учинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за № 12019070070000379 за те, що 16.10.2019 приблизно о 23:00 ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_1 біля зачиненої хвіртки воріт подвір`я АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_1 , яка в той час знаходилася з протилежної сторони хвіртки на подвір`ї, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, безпричинно наніс їй один удар своєю правовою рукою зажатою у кулак в область підборіддя від якого ОСОБА_1 упала на землю, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості (т.1 а.с.8).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 359 від 18.11.2019 у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді травматичного центрального перелому нижньої щелепи справа, гематоми підборідної ділянки та плечової ділянки зліва. Тілесні ушкодження у вигляді травматичного центрального перелому нижньої щелепи справа, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликали розлад здоров`я більше 21-го дня. Інші тілесні ушкодження викликали розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Малоймовірно виникнення зазначених вище тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту (т.1 а.с.13-15).
У зв`язку з отриманням указаних тілесних ушкоджень у період з 18 жовтня 2019 року по 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в оториноларингологічному відділені ЗОКЛ ім. А. Новака з діагнозом травматичний центральний перелом нижньої щелепи справа, що підтверджується відомостями з виписки від 25.10.2019 із медичної карти стаціонарного хворого за № 15404/1175 (т.1 а.с.16).
Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2020 року, яка 10.07.2020 набрала законної сили, ОСОБА_2 звільнено від цієї кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТДВ «Перечинського лісохімічного комбінату», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження № 12019070070000379 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України закрито (т.1 а.с.9-12).
Як видно з цієї ухвали суду обвинувачений ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину в учиненому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України відносно потерпілої ОСОБА_1 визнав повністю та щиро розкаявся.
Зважаючи на те, що ця ухвала суду про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності і закриття відносно нього кримінального провадження набрала законної сили та його звільнення у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу не є звільненням від кримінальної відповідальності з реабілітуючих підстав, а відтак є доведеною в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України винуватість відповідача у заподіянні позивачці тілесних ушкоджень, що мало місце 16 жовтня 2019 року.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної /немайнової/ шкоди (пункт 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як кореспондує ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; за загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої, зокрема ушкодженням здоров`я.
На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті. 
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
На даний час у національному законодавстві України є відсутній закон, який би до правовідносин як у цій справі регулював суму компенсації моральної шкоди.
Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем було заподіяно позивачці моральної шкоди, внаслідок учинення кримінального правопорушення і погоджується із задоволеним судом її розміром, та водночас відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом залишено поза увагою відсутність у матеріалах справи доказів, які би підтверджували заподіяння ним ОСОБА_1 моральної шкоди.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона

посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн (т.2 а.с.94) слід покласти на апелянта – відповідача ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді