ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 347/222/21
провадження № 51-5145км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого  ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, постановлені в кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року  ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком і за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2022 року, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців. 
Відповідно до ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання за цим вироком, строк відбування покарання призначеного за попереднім вироком від 29 квітня 2022 року. 
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за встановлених та детально наведених судом першої інстанції у вироку обставин 02 січня 2021 року у вечірню пору доби, перебуваючи на подвір`ї біля вхідних дверей до житлового будинку ОСОБА_8 , що в с. Уторопи присілок Гора Косівського району Івано-Франківської області, скориставшись тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зайшли до будинку, залишивши ОСОБА_6 на подвір`ї, останній зайшов до приміщення коридору житлового будинку, де діючи повторно, таємно викрав із гаманця, який знаходився у кишені куртки ОСОБА_8 , гроші в сумі 1150 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. 
Крім того, 27 квітня 2021 року, приблизно о 19.00 год, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 заснув, діючи повторно, таємно викрав зі столу, належний потерпілому мобільний телефон марки «Nokia» моделі «Asha 200», із сім картою мобільного оператора «Київстар», спричинивши тим самим ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 258 грн.
Також, 28 квітня 2021 року, приблизно о 02.00 год., ОСОБА_6 , покинувши будинок ОСОБА_11 , рухався в сторону центру м. Косів і на узбіччі дороги по вул. Анни Павлик, побачив автомобіль Nissan Sunny (державний номерний знак НОМЕР_1 ), в якому камнем, розбив скло у водійських дверях, після чого, повторно, таємно викрав із салону автомобіля автомагнітолу марки «Pioneer» моделі «8506ВТ», заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 362 грн.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 23 травня 2023 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін. 
Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали, та заперечення інших учасників провадження 

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог, захисник зазначає, що судовий розгляд проведено без участі потерпілого ОСОБА_12 , якого, на думку адвоката, не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду кримінального провадження, і як наслідок не допитано у судовому засіданні. 
Вказує, що після постановлення ухвали про об`єднання кримінальних проваджень щодо ОСОБА_6 в одне провадження, вони не були передані в канцелярію суду для об`єднання, що свідчить про те, що ці провадження не були об`єднанні в одне провадження і протоколу такої дії в матеріалах справи не міститься, а тому, на його думку, судом постановлено вирок у необ`єднаній справі.
Також захисник стверджує, що суди обґрунтували свої висновки недопустимими доказами, а саме він вважає недопустимими:
-      протокол огляду місця події від 28 квітня 2021 року (яким оглянутий автомобіль ОСОБА_13 і виявлена автомагнітола), оскільки фототаблиці до цього протоколу не засвідченні підписами понятих і слідчого, а в самому протоколі слідчої дії не зазначено, що фототаблиці є додатком до цього протоколу;
-      висновки експертів, оскільки вони є похідними від зазначеного протоколу огляду місця події;
-      протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , оскільки ця слідча дія проведена без участі захисника і до протоколу не додано оригіналу технічного носія інформації, на якому зафіксовано слідчу дію, а додано лише копію відеозапису на диску. Також на час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 фактично був затриманий, однак протоколу про його затримання складено не було, як і не роз`яснено йому його процесуальних прав. Наведене, на думку захисника, є істотним порушення вимог процесуального закону і ставить під сумнів законність слідчого експерименту. 
Заперечень на касаційну скаргу захисника до Верховного Суду не надходило. 
Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні

Прокурор, навівши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги, вважав, оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими і вмотивованими.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду

За ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Разом із тим, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевими та апеляційними судами.
При цьому касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
В свою чергу за ст. 94 КПК, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З огляду на викладене, Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не відноситься до предмета касаційної перевірки.
За результатами касаційного перегляду матеріалів кримінального провадження, в межах доводів касаційної скарги, не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. 
Зокрема, постановляючи вирок, місцевий суд врахував позицію засудженого, який за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_11 вину визнав повністю та заперечив свою причетність до викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 . Разом з тим, суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме показаннями свідків, протоколами складеними за результатами слідчих дій, висновками експертів та іншими доказами, детальний зміст яких наведено у вироку. 
Установивши фактичні обставини кримінального провадження, оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна вчиненому повторно (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_11 ), а також у таємному викраденні чужого майна вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше сховище (за епізодом щодо ОСОБА_12 ) і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 і ч. 3 ст. 185 КК, відповідно. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, визнав ці висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Підстав сумніватися в таких висновках судів попередніх інстанцій Верховний Суд не знаходить, а доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга захисника не містить.
Щодо повідомлення потерпілого і проведення судового розгляду за його відсутності

Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про розгляд справи в суді першої інстанції без участі потерпілого та не повідомлення останнього належним чином про час та дату судового розгляду з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 56 КПК під час судового провадження в будь-якій інстанції, потерпілий має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду.
Участь потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконання покладених на нього обов`язків. Ціль участі потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з необхідністю відновити порушені права або компенсувати завдану злочином шкоду (або одночасно перше і друге) (див. наприклад постанову Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 207/3801/19, провадження № 51-6147км21).
З матеріалів справи слідує, що потерпілий ОСОБА_12 неодноразово повідомлявся судом про час і місце судового розгляду кримінального провадження. 05 жовтня 2022 року потерпілий ОСОБА_12 через свою дружину ОСОБА_14 подав до суду першої інстанції заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі. Також зазначив, що цивільний позов ним не заявлявся та висловив свою думку щодо призначення покарання.
Верховний Суд зауважує, що захисник, стверджуючи про ці порушення, вказує, що вони порушили права потерпілого, разом з тим не обґрунтовує, на яких підставах він обстоює права потерпілого. При цьому сам потерпілий ОСОБА_12 не звертався до суду апеляційної чи касаційної інстанції зі скаргами щодо перегляду судових рішень у даній справі у зв`язку з порушенням його права на доступ до правосуддя.
Водночас, суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені ст. 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого в інкримінованих йому злочинів, без показань потерпілого ОСОБА_12 .
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що за обставин цього кримінального провадження, проведення судового розгляду за відсутності потерпілого не порушило права сторони захисту, не позначилось на принципі змагальності і як наслідок не завадило судам ухвалити законні і обґрунтовані рішення.
На цих підстава Суд відхиляє наведені аргументи захисту. 
Щодо об`єднання кримінальних проваджень 

Захисник вважає, що оскільки після постановлення ухвали про об`єднання кримінальних проваджень щодо ОСОБА_6 в одне провадження, вони не були передані в канцелярію суду для об`єднання, то це свідчить про те, що фактично кримінальні провадження об`єднанні не були.
Верховний Суд не погоджується з такими міркуваннями захисника. 
Відповідно до ч. 2 ст. 334 КПК у разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
З матеріалів справи слідує, що на розгляді Косівського районного суду Івано-Франківської області перебувало два обвинувальних акта щодо ОСОБА_6 (і) у кримінальному провадженні № 12021090190000011 (справа № 347/222/21) щодо епізоду злочину відносно ОСОБА_8 ; (іі) у кримінальному провадженні № 12021091190000042 (справа № 347/925/21) щодо епізодів злочинів відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .
До початку розгляду по суті кримінального провадження № 12021091190000042 (справа № 347/925/21), прокурор заявив клопотання про передачу його складу суду на розгляді, якого перебуває кримінальне провадження № 12021090190000011 (справа № 347/222/21) для вирішення питання про об`єднання, оскільки останнє надійшло до суду раніше. Вказане клопотання було задоволено ухвалою від 13 вересня 2021 року.
В цей же день судом було постановлено ухвалу про об`єднання кримінальних провадженнь № 12021090190000011 (справа № 347/222/21) і № 12021091190000042 (справа № 347/925/21) в одне провадження і об`єднаному провадженню присвоєно єдиний номер справи № 347/222/21.
З огляду на викладене Верховний Суд доходить висновку, що суд дотримався вимог кримінального процесуального закону, що регламентують питання об`єднання кримінальних проваджень. 
Верховний Суд не залишає поза увагою те, що в матеріалах справи міститься доповідна і пояснювальна записки секретаря суду і секретаря судового засідання, відповідно, за змістом яких після винесення ухвали про об`єднання кримінальне провадження не було передано до канцелярії суду для внесення відповідних відомостей. 
Однак ця обставина свідчить не про порушення вимог КПК, а вказує на недотримання працівниками суду відомчих інструкцій щодо наповнення і формування статистичної звітності, що жодним чином не впливало на реалізацію ухвали про об`єднання кримінальних проваджень в значенні кримінального процесуального закону.
З огляду на це Суд відхиляє вказані доводи захисту.   
Щодо протоколу огляду місця події і висновків експертиз 

Сторона захисту вважає недопустимим протокол огляду місця події від 28 квітня 2021 року (яким оглянутий автомобіль ОСОБА_13 , а також виявлена і вилучена автомагнітола), через те, що фототаблиці до цього протоколу не засвідченні підписами понятих і слідчого, а в самому протоколі слідчої дії не зазначено, що фототаблиці є додатком до цього протоколу.
Зважаючи на ці порушення захист, вказує також на недопустимість висновків експертів, через те, що вони є похідними від зазначеного протоколу огляду місця події.
Верховний Суд вважає ці доводи необґрунтованими. 
З протоколу огляду місця події слідує, що в ньому міститься інформацію про те, що під час слідчої дії брав участь спеціаліст-криміналіст ОСОБА_15 і застосовувався технічний засіб фіксації фотоапарат марки «Сanon». До протоколу додана фототаблиця, яка, всупереч твердженням захисту, засвідчена підписом спеціаліста - криміналіста, який склав цю фототаблицю.  
Відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
У зазначеній правовій нормі законодавець, не використовуючи сурядні сполучники, перелічує суб`єктів, які мають своїм підписом засвідчити додатки до протоколів. При цьому наявний безсполучниковий зв`язок у цій синтаксичній конструкції речення вказує на те, що закон у даному випадку не вимагає, щоб одразу всі перелічені суб`єкти засвідчували відповідні додатки. Навпаки, за змістом цієї статті, додаток до протоколу має бути засвідчений або слідчим, або прокурором, або спеціалістом, або іншими особами, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків (хоча це не виключає й можливості засвідчення додатку кількома особами). 
Як зазначено вище, фототаблиця до протоколу огляду місця події була засвідчена підписом спеціаліста - криміналіста, який її виготовив, а тому, всупереч твердженням захисника, порушень вимог КПК в даному випадку допущено не було. 
Також захисник, вказуючи, що суд не допитав понятих і спеціаліста - криміналіста, що брали участь під час огляду місця події, не обґрунтовує яке значення мали показання цих осіб і які обставини вони мали підтвердити або спростувати щодо проведеної слідчої дії, зважаючи на те, що захист не ставив під сумнів відомості, що відображені в протоколі огляду місця події.
З огляду на це Верховний Суд не знаходить підстав вважати, що протокол огляду місця події складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є недопустимим доказом.
На цих підставах Суд відхиляє доводи захисника щодо недопустимості й висновків експертиз, як похідних доказів від протоколу огляду місця події. 
Щодо слідчого експерименту 

Захист вважає недопустимим протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , оскільки ця слідча дія проведена без участі захисника і до протоколу не додано оригіналу технічного носія інформації, на якому зафіксовано слідчу дію, а додано лише копію відеозапису на диску.
Верховний Суд відхиляє ці доводи захисту.
Суд зауважує, що обставини цього кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК вимагали обов`язкову участь захисника. З протоколу слідчого експерименту слідує, що засуджений не просив залучити йому захисника та не мав жодних клопотань і зауважень щодо ходу і проведення слідчої дії, про що свідчить його підпис у вказаному протоколі. З огляду на це відсутність захисника під час проведення слідчого експерименту не вказує на порушення права засудженого на захист. 
Вказівка захисту, що до протоколу додано лише копію відеозапису на диску, суперечить змісту протоколу слідчого експерименту від 28 квітня 2021 року, оскільки під час проведення цієї слідчої дії проводився не відеозапис, а фотографування і фототаблиця була долучена до протоколу (т. 3 а.к.п. 64-66).  
Щодо тверджень захисника про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_6 фактично був затриманий, однак протоколу про його затримання складено не було, як і не роз`яснено йому його процесуальних прав, Верховний Суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. 209 КПК, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
Суд зазначає, що у справі відсутній протокол затримання засудженого. Водночас з матеріалів справи слідує, що ухвалою слідчого судді від 14 травня 2021 року до засудженого було застосовано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою і останній був взятий під варту в залі суду.
В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що засуджений в період з 28 квітня по 14 травня 2021 року знаходився під контролем правоохоронних органів під час незареєстрованого затримання і сторона захисту не навела доводи зворотного. 
У той же час свідок ОСОБА_14 вказала, що після приїзду працівників поліції вона побачила засудженого у траві, про що повідомила працівникам поліції і останні його затримали. 
Верховний Суд вважає, що, за обставин цієї справи, самі по собі показання свідка ОСОБА_14 , яка не володіє тонкощами кримінального процесуального законодавства, за відсутності будь-яких інших відомостей, не є достатніми для однозначного висновку, що ОСОБА_6 дійсно був затриманий в значенні процесуального законодавства.  
Тим не менш, враховуючи показання цього свідка, Суд має перевірити, чи були у цій справі використані будь-які відомості від ОСОБА_6 , якщо навіть припустити, що в день події (28 квітня 2021 року), працівники поліції de facto поводились із ним як із затриманим.
За пунктами 3 і 4 ч. 2 ст. 87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права. 
Відповідно до усталеної практики касаційного суду Верховний Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе (постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 265/4872/16-к; від 26 лютого 2019 року у справі № 206/6798/16-к; від 10 вересня 2019 року у справі № 295/13008/15-к; від 09 грудня 2020 року у справі № 756/12749/18; від 02 березня 2021 року у справі № 737/641/17; від 03 червня 2021 року у справа №522/18414/19).
Захист стверджує, що таке «незареєстроване затримання» ОСОБА_6 мало вплив (у зв`язку із не роз`ясненням процесуальних прав засудженому) на протокол слідчого експерименту, який проведений у цей же день. 
Водночас із матеріалів кримінального провадження слідує, що до проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , останньому було повідомлено про підозру, тобто на час проведення оспорюваної слідчої дії засуджений перебував у статусі підозрюваного.
Суд не погоджується з аргументом сторони захисту, що засудженому не було роз`яснено процесуальних прав, оскільки, як видно з матеріалів справи, до початку слідчого експерименту 28 квітня 2021 року ОСОБА_6 роз`яснювались права підозрюваного, що підтверджується його підписами у самому протоколі. Під час судового розгляду в суді першої інстанції засуджений не заперечив, що підписував згаданий документ без зауважень. 
Отже в цій справі відсутні жодні відомості, які повідомив засуджений поліцейським, з моменту його виявлення на місці події до офіційного повідомлення йому про підозру і роз`яснення прав.
За таких обставин Верховний Суд не знаходить підстав вважати недопустимими відомості, що відображені у протоколі слідчого експерименту за участі засудженого.
Більше того Верховний Суд звертає увагу на те, що протокол слідчого експерименту за участі засудженого не мав вирішального значення для висновків судів про винуватість ОСОБА_6 у вчинені крадіжки майна ОСОБА_12 . 
Зокрема суд першої інстанції обґрунтував висновок про винуватість засудженого за цим епізодом достатньо вагомими доказами, зокрема висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/109-21/4655-Д від 12 травня 2021 року, відповідно до якого на автомобілі, з якого було вчинено крадіжку, і на викраденій автомагнітолі виявлені сліди, залишені пальцями рук ОСОБА_6 .
Ці докази жодним чином не залежать від показань засудженого наданих під час слідчого експерименту і в сукупності з іншими доказами підтверджують версію обвинувачення про те, що засуджений проникав до автомобіля і заволодів у ньому автомагнітолою. 
За відсутності будь-якого розумного пояснення стороною захисту, за яких інших обставин сліди пальців рук засудженого могли опинитися на автомобілі і на викраденій з нього автомагнітолі, ці докази поза розумнім сумнівом доводять версію обвинувачення.
За таких обставин не можна визнати, що відомості повідомлені засудженим під час слідчого експерименту були єдиним доказом або мали навіть вирішальне значення для висновку суду про його причетність до крадіжки майна ОСОБА_12 .
Інших доводів, які б указували на незаконність судових рішень щодо ОСОБА_6 , у касаційній скарзі захисник не навів.
Висновки за результатом касаційного розгляду 

За результатами касаційного перегляду матеріалів кримінального провадження, в межах доводів касаційної скарги, не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 185 КК.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають приписам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу сторони захисту необхідно залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.
На цих підставах Верховний Суд ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                        ОСОБА_3